Справа № 120/1408/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 лютого 2023 р. Справа № 120/1408/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача - Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", Первинна профспілкова організація комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

16.02.2023 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2548 від 24.11.2022 року "Про затвердження плану заходів, пов`язаних з реалізацією рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 року №1208 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2".

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 вказала, що має намір звернутися до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи на стороні позивача - Первинна профспілкова організація комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2", Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" про скасування рішення №2548.

Відповідно до затвердженого спірним рішенням плану заходів, пов`язаних із реалізацією рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 року №1208 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2", матеріальну базу комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", основну будівлю з прилеглими спорудами передають не правонаступнику, а третій особі, що створює ризики неможливості відновити роботу цього пологового будинку після скасування оскаржуваного рішення.

Також заявниця вказала, що рішенням №2548 від 24.11.2022 року порушуються її права у зв`язку з тим, що вона є користувачем послуг Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", зареєстрована в районі обслуговування з надання акушерсько-гінекологічної допомоги за місцем проживання.

На її переконання, в результаті незаконної реорганізації Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" вона зазнає моральної шкоди внаслідок погіршення якості медичних послуг, ускладнення їх надання (враховуючи територіальну віддаленість і складність пересування інваліда дитинства І групи Б підгрупи (опорно-рухового апарату), буде змушена народжувати в гіршому, меншому й більш віддаленому від місця її проживання закладі міста Вінниці.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що спірне рішення відповідача також порушує право членів Вінницької міської територіальної громади на отримання медичних послуг; право членів територіальної громади на участь у вирішенні питань, які вже висловили свою позицію проти такого рішення, використовуючи інститути прямої демократії, в порядку статті 142 Конституції України, тобто безпосередньо (а не тільки через орган місцевого самоврядування) шляхом подання двох електронних петицій.

Також, у разі реалізації процедури припинення юридичної особи, невжиття заходів забезпечення позову взагалі унеможливить в подальшому виконання рішення суду та практично унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача та всіх працівників Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" і членів територіальної громади міста Вінниці.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, вказана норма містить імперативну норму, згідно якої заява про забезпечення позову має бути подана до того суду, до якого має бути подана позовна заява.

Підставою для звернення із заявою про забезпечення позову стала незгода заявника із рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2548 від 24.11.2022 року "Про затвердження плану заходів, пов`язаних з реалізацією рішення Вінницької міської ради №1208 від 30 вересня 2022 року "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Порівняльний аналіз змісту статті 20 Господарського процесуального кодексу України та статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

За змістом статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 59 Господарського кодексу України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Згідно із частинами 3, 4 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною третьою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності територіальної громади.

Таким чином, засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада.

Із долученої до поданої заяви про забезпечення позову копії статуту Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" (далі - Підприємство), затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 25.02.2022 року №895 (далі - Статут) вбачається, що Підприємство засноване на комунальній власності Вінницької міської територіальної громади, та його власником є Вінницька міська територіальна громада в особі Вінницької міської ради (пункти 1.2, 1.3, 1.4 Статуту).

При цьому, як зазначено в пункті 6.2.2 цього Статуту, саме до компетенції власника, тобто Вінницької міської ради, належить прийняття рішення про реорганізацію, ліквідацію та перепрофілювання Підприємства.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, в даному випадку, саме до компетенції Вінницької міської ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно з частиною другою статті 169 Цивільного кодексу України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що створення, реорганізація та припинення органом місцевого самоврядування комунального підприємства є діяльністю по розпорядженню власністю територіальної громади, яка містить ознаки приватноправового спору з майнових відносин.

Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2548 від 24.11.2022 року "Про затвердження плану заходів, пов`язаних із реалізацією рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 року №1208 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2"", яке ОСОБА_1 має намір оскаржити до суду, є похідним від прийнятого Вінницькою міською радою в межах повноважень ради розпорядчого документа щодо власності територіальної громади, що передбачає індивідуалізовані приписи щодо реорганізації конкретної юридичної особи.

Скликаючи відповідну сесію ради та приймаючи на ній рішення від 30.09.2022 року №1208, Вінницька міська рада реалізовувала організаційно-господарську діяльність та діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як власник корпоративних прав (засновника) комунальної установи.

Спори з приводу оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 813/1232/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 260/91/19 та у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 694/1174/16-а, від 29 вересня 2022 року у справі № 260/583/20, від 07 грудня 2022 року у справі №816/1260/17.

Суд звертає увагу заявника, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 260/91/19 відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справах № 1340/5441/18 та № 813/1368/18, згідно яких, спори у подібних правовідносинах належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, та сформувала висновок про те, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Таким чином, спір щодо оскарження рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2548 від 24.11.2022 року як похідного акта, пов`язаного із реалізацією рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 року №1208, не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства і має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Отже, заява про забезпечення позову подана до суду, якому не належить розглядати спір по суті.

Приписами Кодексу адміністративного судочинства України не визначені наслідки подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, якщо таку заяву подано з порушенням правил підсудності.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З огляду на зазначені приписи суд застосовує пункт 3 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якого заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

В даному випадку, заява про забезпечення позову не містить предмета спору, який підсудний адміністративному суду, а тому слід застосувати наслідки, що визначені частиною 7 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 152 КАС України, а тому підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись ст. 2, 4, 7, 19, 152, 153, 154, 248, 253, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача - Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", Первинна профспілкова організація комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" про визнання протиправним та скасування рішення повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Свентух Віталій Михайлович