Справа № 300/741/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 300/741/21 пров. № СК-А/857/12225/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною і скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Тимощук О.Л.,

рішення ухвалено в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» (далі ТзОВ «ПБС») звернулося в суд з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови №ІФ12308/1667/АВ/П/ТД-ФС від 24.12.2020 про накладення штрафу в розмірі 250 000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області () про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ІФ12308/1667/АВ/П/ТД-ФС від 24 грудня 2020 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПБС () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Управління Держпраці в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не взято до уваги, що згідно пояснень наданих 11.11.2020 ОСОБА_1 працює з 15.03.2020, ОСОБА_2 працює з 08.09.2020, ОСОБА_3 працює з 06.04.2020, ОСОБА_4 працює з липня 2020 року, ОСОБА_5 працює з червня 2020 року, проте такі прийняті на роботу відповідно до наказу від 21.09.2020 №227/20К (початок роботи з 22.09.2020), повідомлення про прийняття працівників на роботу до органу ДФС подано 21.09.2020.

Зазначає, що таким чином директор ТзОВ «ПБС» здійснив фактичний допуск зазначених працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин, чим порушив вимоги трудового законодавства.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/content/home), юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» зареєстроване 10.03.2004. Види діяльності позивача: 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний); 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.13 Будівництво мостів і тунелів. ОСОБА_6 керівник.

Відповідно до наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ «ПБС», встановлено головним державним інспекторам відділу з питань трудових відносин та зайнятості провести захід державного контролю в ТОВ «ПБС» в частині належного оформлення трудових відносин, у тому числі з неповнолітніми, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Захід контролю провести з 11.11 до 24.11.2020 (а.с.51). Також відповідачем видано направлення №15-10/7221 від 10.11.2020 з терміном дії з 11.11.2020 до 24.11.2020 (а.с.52).

На підставі вказаних документів інспекторами праці Остафійчуком І. А., Юрочком А. С., Білоголовським О. І. та Васильченком Т. Я., проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС».

За результатами здійсненої перевірки складено акт №ІФ12308/1667/АВ від 24.11.2020 (а.с. 68-71). Відповідно до вказаного акта, інспекторами праці виявлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме директор ТОВ «ПБС» ОСОБА_6 здійснив фактичний допуск працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до роботи без належного оформлення трудових відносин, чим порушено частину 3 статті 24 КЗпП України.

Примірник акта перевірки директор позивача отримав, що підтверджується особистим підписом директора позивача та печаткою на примірнику акту (на звороті а.с.70). Зауважень чи заперечень до акту перевірки позивачем не надавалося.

Позивачем 14.12.2020 подано відповідачу заперечення до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ІФ12308/1667/АВ від 24.11.2020 та припису (а.с.76).

Проте, листом №05-26/168 від 15.12.2020 головний державний інспектор Ігор Остафійчук повідомив, що в зв`язку з пропуском триденного строку подання, зауваження позивача не підлягає розгляду (а.с.77).

Листом №05-07/15-10/7616 від 30.11.2020 директора позивача повідомлено про те, що справа про накладення штрафу розглядатиметься у 45 денний строк за днем одержання уповноваженою особою позивача документів (а.с. 78), зазначений лист направлено позивачу, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 30.11.2020, код відправлення 709.

Управління Держпраці в Івано-Франківській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки від 24.11.2020 № ІФ12308/1667/АВ прийняло постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ІФ 12308/1667/АВ/П/ТД-ФС від 24.12.2020, відповідно до якого за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України притягнуто до відповідальності, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України та накладено на позивача штраф у розмірі 250000 грн (а.с.80). Зазначена постанова направлена позивачу, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 24.12.2020, код відправлення 192 (а.с.81).

Вважаючи таку постанову протиправною позивач оскаржив її до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно вимог ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Вимогами п. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V), який, зокрема, встановлює порядок, умови та вимоги до проведення заходів державного нагляду (контролю) у вигляді планових та позапланових заходів.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 (надалі - Порядок №823), заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 16 Порядку №823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 17 Порядку №823, акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Разом з тим, як зазначалось судом, примірник акта перевірки директор позивача отримав, що підтверджується особистим підписом директора позивача та печаткою на примірнику акту (на звороті а.с.70).

Визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, необхідною умовою для накладення штрафу на осіб, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Як передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону праці», працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Згідно ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

З аналізу чинного законодавства слід зробити висновок, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом враховано, що Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» пояснив, що фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Отже, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Крім того, судом враховано концепцію прихованого працевлаштування (deemed employment).

Дана концепція знайшла своє відображення, серед іншого, у Рекомендаціях про трудове правовідношення №198 (далі - Рекомендації) Міжнародної організації праці (далі - МОП), де зазначено, що держави-члени МОП повинні передбачити можливість визначення у своїх законодавчих та нормативно-правових актах або інших засобів конкретних ознак визначення трудових правовідносин. Серед таких ознак у Рекомендаціях зазначаються «підпорядкованість» та «залежність». У пункті 13 Рекомендацій «підпорядкованість» проявляється, якщо робота: 1. виконується відповідно до вказівок та під контролем іншої сторони; 2. передбачає інтеграцію працівника в організаційну структуру підприємства; 3. виконується виключно або переважним чином в інтересах іншої особи; 4. виконується працівником особисто; 5. виконується відповідно до графіка або на робочому місці, яке вказується або погоджується стороною, яка її замовила; 6. має характерну тривалість/продовжуваність; 7. вимагає особисту присутність працівника; 8. передбачає надання інструментів, матеріалів та механізмів стороною, яка є замовником.

При встановленні трудових відносин за допомогою критерію «залежності» беруться до уваги наступні елементи: 1. періодичність виплати винагороди працівнику; 2. той факт, що така винагорода виступає єдиним або основним джерелом доходів працівника; 3. виплата винагороди працівнику в натуральному вигляді шляхом надання працівнику, наприклад, продуктів харчування, житла, транспортних засобів; 4. реалізація таких прав як право на вихідні та відпустку; 5. оплата стороною, яка замовила роботу, поїздок працівника з метою виконання роботи; 6. відсутність фінансового ризику у працівника.

Встановлення вказаних обставин у сукупності може безумовно свідчити про наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_1 з 15.03.2020, ОСОБА_2 з 08.09.2020, ОСОБА_3 з 06.04.2020, ОСОБА_4 з липня 2020 року, ОСОБА_5 з червня 2020 року.

Відповідно до пояснень працівника ОСОБА_1 , останній працює з 15 березня 2020 (а.с.63). Зазначена інформація про працевлаштування ОСОБА_1 в ТзОВ «ПБС» підтверджується теж змістом відеозапису, який долучений до матеріалів справи.

Щодо інших працівників, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , то відповідачем подані пояснення зазначених працівників (а.с. 64, 65, 66, 67).

Зазначені пояснення є достатніми доказами для встановлення факту допуску позивачем працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Щодо наданих позивачем суду першої інстанції нотаріально засвідчених заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , у яких працівники вказали, що практично не чули запитань, які їм задавали інспектори Дежпраці, а інформацію, записану інспекторами в поясненнях - не читали, оскільки необхідно було продовжувати роботу, то такі не спростовують фактів, зазначених ними в поясненнях від 11.11.2020.

Крім того, попередження нотаріусом про відповідальність за надання недостовірної інформації у зазначених заявах не має жодного доказового значення, оскільки лише свідчення свідка, приведеного до присяги у судовому засіданні, є належним та допустимим доказом у справі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області () про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ІФ12308/1667/АВ/П/ТД-ФС від 24 грудня 2020 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС».

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, якою неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права встановлено підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 300/741/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 16.02.2023.