Справа № 520/11416/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
15 лютого 2023 року справа № 520/11416/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі начальника 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » капітана ОСОБА_2 прийняте 29.11.2022 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий органом 6323 від 05.07.2019);

- визнати наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_4 , виданий органом 6323 від 05.07.2019); національну візу до Республіки Польща № 103017825; карту поляка № KAD533624; студентський квиток Економічно-гуманітарної академії у Варшаві, № НОМЕР_5 виданий 03.10.2022 року; міжнародний студентський квиток (ІSIC) № НОМЕР_6 ; посвідчення про приписку до призовної дільниці № Т-001 від 09.01.2020, видане ІНФОРМАЦІЯ_5 ; довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 за № ВП/31ДЗК від 26.09.2022 для виїзду за кордон здобувача фахової та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти; довідку Економічно-гуманітарної академії у Варшаві від 05.08.2022 про прийняття іноземця на денну форму навчання і підтверджує факт зарахування до вищого навчального закладу, перекладену та нотаріально засвідчену; запрошення Економічно-гуманітарної академії у Варшаві № 1638/W/P/2022 від 05.08.2022 про зарахування студента на денну форму навчання за напрямком «Інформатика», перекладене та нотаріально засвідчене; запрошення Економічно-гуманітарної академії у Варшаві № 1639/W/P/2022 від 05.08.2022 (для Генерального консульства Республіки Польща у Львові) про зарахування студента на денну форму навчання за напрямком «Інформатика» та підтвердження оплати навчання за 1 семестр, перекладене та нотаріально засвідчене; фіскальні чеки «Millennium Bank» від 03.08.2022 та від 04.08.2022, які підтверджують оплату за навчання позивача - такими, що підтверджують підставу та є достатніми для перетинання державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в умовах воєнного стану.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є студентом Економічно-гуманітарної академії у Варшаві денної форми навчання за напрямком «Інформатика» та відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці, йому надано відстрочку від призову від строкової військової служби до 30.09.2026.

29 листопада 2022 року у зв`язку з наміром перетнути державний кордон України у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська - Хребенне» ОСОБА_1 пред`явив для проведення паспортного контролю уповноваженій особі підрозділу охорони державного контролю документи, що, на думку позивача, дають йому право на перетин кордону.

Однак рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі начальника 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » капітана ОСОБА_2 від 29.11.2022 відмовлено в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий органом 6323 від 05.07.2019).

Позивач вважає, що оскаржуване рішення порушує чинні нормативно-правові акти, які регулюють питання перетину кордону. Більш того, спірне рішення являється надуманим, фальсифікованим, оскільки позивач надав всі необхідні документи, засвідчує наявність дискримінації, порушує право позивача на вільне пересування та на отримання освіти, відтак, ОСОБА_1 змушений звернутися із цим позовом з метою захисту його прав та законних інтересів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку з тим, що надані позивачем 29.11.2022 документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, а тому рішення прийняте начальником 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » капітаном ОСОБА_2 , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України від 29.11.2022 року є правомірним.

Відповідач наголошує на тому, що наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетин державного кордону для виїзду з України, оскільки в силу положень пункту 2-6 Правил таким правом позивач в умовах воєнного стану не наділений.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Щодо вимоги відповідача розглядати справу за участю його представника, суд зазначає, що така вимога міститься в прохальній частині відзиву на позовну заяву та не носить характеру процесуального документу, оскільки чинний КАС України визначає, що є заявою, клопотанням та запереченням.

Так, статті 166 та 167 КАС України містять чіткі вимоги до форми та змісту заяви, клопотання і заперечення. Проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що вимога, яка міститься у відзиві за правовою природою не є ані клопотанням, ані заявою, ані запереченням.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд наголошує, що оскільки зазначена вимога, заявлена представником відповідача у відзиві на позов, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 167 КАС України, то вона залишається без розгляду.

Повернення в даному випадку виконати фактично неможливо, оскільки зазначена вимога міститься в процесуальному документі відзиві на позов.

Додатково суд акцентує увагу відповідача на тому, що м. Харків, де розміщений суд, перебуває у зоні проведення бойових дій, а тому розгляд справи з викликом сторін у цьому спорі є недоцільним у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю учасникам процесу.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 29 листопада 2022 року у зв`язку з наміром перетнути державний кордон України у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська - Хребенне» ОСОБА_1 пред`явив для проведення паспортного контролю уповноваженій особі підрозділу охорони державного контролю такі документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_4 , виданий органом 6323 від 05.07.2019; національну візу до Республіки Польща № 103017825; карту поляка № KAD533624; студентський квиток Економічно-гуманітарної академії у Варшаві, № НОМЕР_5 , виданий 03.10.2022 року; міжнародний студентський квиток (ІSIC) № НОМЕР_6 ; посвідчення про приписку до призовної дільниці № Т-001 від 09.01.2020, видане ІНФОРМАЦІЯ_5 ; довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 за № ВП/31ДЗК від 26.09.2022 для виїзду за кордон здобувача фахової та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти; довідку Економічно-гуманітарної академії у Варшаві від 05.08.2022 про прийняття іноземця на денну форму навчання (перекладену та нотаріально завірену).

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі начальника 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » капітана ОСОБА_2 від 29.11.2022 відмовлено в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий органом 6323 від 05.07.2019).

Рішення мотивовано посиланням на Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року».

До суду позивачем також надано запрошення Економічно-гуманітарної академії у Варшаві № 1638/W/P/2022 від 05.08.2022 про зарахування студента на денну форму навчання за напрямком «Інформатика», перекладене та нотаріально засвідчене; запрошення Економічно-гуманітарної академії у Варшаві № 1639/W/P/2022 від 05.08.2022 (для Генерального консульства Республіки Польща у Львові) про зарахування студента на денну форму навчання за напрямком «Інформатика» та підтвердження оплати навчання за 1 семестр, перекладене та нотаріально засвідчене; фіскальні чеки «Millennium Bank» від 03.08.2022 та від 04.08.2022, які підтверджують оплату за навчання позивача.

Також позивачем надано до суду відповідь Економічно-гуманітарної академії у Варшаві від 14.09.2022 (з перекладом), що надана на адвокатський запит, яка підтверджує зарахування позивача на 1 семестр денної форми навчання за напрямком «Інформатика», а також те, що ОСОБА_1 дійсно видавались наступні документи: довідка від 05.08.2022 про прийняття іноземця на денну форму навчання, запрошення № 1638/W/P/2022 від 05.08.2022 та запрошення № 1639/W/P/2022 від 05.08.2022; а також відповідь ІНФОРМАЦІЯ_7 № ВП/206 від 12.10.2022, надана на адвокатський запит, яка підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно стає на обліку призовників та йому видавалась довідка № ВП/31ДЗК від 26.09.2022 для виїзду за кордон.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень чинного законодавства щодо права позивача на перетин державного кордону в умовах правового режиму воєнного стану.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Згідно із положеннями статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 53 Конституції України кожному гарантується право на освіту.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17.07.97 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - ЄКПЛ), підписану від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи N 2 і N 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі.

Перший протокол до ЄКПЛ містить статтю 2 «Право на освіту», відповідно до якої нікому не може бути відмовлено у праві на освіту.

Протокол №4 до ЄКПЛ містить статтю 2 «Свобода пересування», відповідно до якої кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 № 133/2022 передбачено продовження строку дії воєнного стану з 05 години 30 хв. 26 березня строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, тобто, до 21 листопада 2022 року.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу за призовом під час мобілізації можуть бути призвані громадяни призовного віку від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Відповідно до пункту 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до п.2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до абз.2 ч.3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Як встановлено судом з наданих документів, що також не заперечується учасниками справи, позивач не є особою, яка підлягає призову під час мобілізації на особливий період.

Утім, норма пункту 2-6 Правил (що передбачає у разі введення на території України воєнного стану право на перетин державного кордону військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) не поширюється на позивача, оскільки він є особою, зазначеною в абзаці другому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права суд приходить до висновку про те, що за такого правового регулювання статус особи як військовозобов`язаного, який не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а саме є студентом, не передбачає надання дозволу на виїзд за межі України.

Відтак, відповідачем прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови позивачу у перетині державного кордону.

Неправильне тлумачення позивачем приписів п.2-6 Правил зумовлене внесенням змін до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме статтю 23 доповнено новою частиною згідно із Законом №2122-IX від 15.03.2022, внаслідок чого норма права, що визначає правовий статус позивача як військовозобов`язаного, який не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а саме абзац другий частини другої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на момент виникнення спірних правовідносин є абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Водночас суд зазначає, що посилання учасників справи на листи, роз`яснення та розпорядження державних органів є неприйнятними у контексті розв`язання цього спору за умови регулювання спірних правовідносин нормами законів та нормативно-правових актів, що є умовою дотримання конституційно визначеного принципу верховенства права.

Щодо аргументів позивача стосовно невнесення змін у Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", який, на його думку, дає підстави для перетину позивачем державного кордону, суд вважає їх неприйнятними та зазначає, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання.

У разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили. Наприклад, у випадку суперечності норм закону та Конституції України, які прийняті Верховною Радою України - колізія вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом (принцип lex specialis derogat generalі).

Спірні правовідносини склались між сторонами під час дії правового режиму воєнного стану, закон про який є спеціальним відносно норми статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" стосовно підстав для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, адже така норма не може вважатися вичерпною для правового регулювання правовідносин під час воєнного стану за умови визначеного Конституцією України права держави обмежувати гарантоване ст.33 Основного закону право на свободу пересування.

Водночас, стаття 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" містить бланкетну норму стосовно Правил перетинання державного кордону України громадянами України, які встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Саме ці Правила і підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Щодо посилань позивача на судову практику у подібних правовідносинах, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України обов`язковому врахуванню судом підлягають висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, однак станом на момент розгляду справи судом не виявлено будь-яких рішень Верховного Суду, що б містили правову позицію для застосування у спірних правідносинах.

Щодо посилання позивача на дискримінацію у контексті, як він вважає, корупційної складової у діях відповідача, суд вважає такі аргументи неприйнятними з огляду на відсутність доказів такої дискримінації. При цьому оцінка посиланням позивача на корупційні схеми може бути надана відповідними правоохоронними органами у порядку, встановленому законом, у межах наданих таким органам компетенцій.

Як вже зазначалось судом, не можуть вважатися дискримінацією обмеження прав громадян України на перетин кордону в умовах правового режиму воєнного стану, що прямо передбачено Конституцією України, законами, підзаконними нормативно-правовими актами та є виправданим суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Зазначення у спірному рішенні підстав для заборони виїзду позивача за межі України шляхом посилання на нормативно-правові акти, що регулюють правовий режим воєнного стану та власне, введення такого режиму, є достатніми підставами, оскільки, як вже встановлено судом, виїзд за межі України військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а саме здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, Правилами перетину кордону не допускається.

При цьому позивач звертався до органу прикордонного контролю саме як військовозобов`язаний, який не підлягає призову на військову службу під час мобілізації (студент), а не як будь-яка із інших осіб, зазначених у Правилах або ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на яку поширюється дія п.2-6 Правил, відтак, перелік документів, що мають надавати такі особи, в рішенні вказуватись не повинен, оскільки для кожної категорії таких осіб визначено окремий перелік документів.

Ані до суду, ані під час перетину кордону позивачем не надавалось будь-яких інших документів, що б надавали йому право виїзду за межі України під час воєнного стану, у той же час документи, що підтверджують правовий статус позивача як військовозобов`язаної особи, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а саме здобувача фахової передвищої та вищої освіти, не можуть вважатися достатніми для виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 15 лютого 2023 року.

Суддя Олексій Котеньов