Справа № 420/319/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/319/22

Категорія: 111020300 Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 16.03.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2022 року Головне управління (далі ГУ) ДПС у Вінницькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 113 833,77 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що податковий борг відповідача становить 113 833,77 грн. Заборгованість, що підлягає сплаті по транспортному податку з фізичних осіб виникла в результаті несплати податку на нерухоме майно та підтверджується податковими повідомленнями рішеннями.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року ГУ ДПС у Вінницькій області до фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 113 833,77 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2012 року у справі №206/6230/2012, ОСОБА_1 набула права власності на два нежитлові об`єкти нерухомого майна, з яких: вбудоване нежитлове приміщення №19 в будівлі літ. №6 по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №01), загальною площею 883,5 кв.м. В період 2014 року 2017 року вона продала на користь третіх осіб 83/100 часток об`єкту нерухомості. Станом на 2017 року із зазначеного об`єкту нерухомості їй належало тільки 17/100 часток; нежиле приміщення №21 вбудоване в будівлі літ. АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №0), загальною площею 804,3 кв.м. В період з 2014 року - 2017 року вона продала на користь третіх осіб 96/100 часток об`єкту нерухомості. Станом на 2017 рік із зазначеного об`єкту нерухомості належало тільки 4/100 часток;

- суд першої інстанції не перевірив доводи позивача щодо їх повноти, належності та допустимості, вважаючи тільки рішення-повідомлення позивача із зазначенням "голих" цифр без розрахунку заборгованості, адреси об`єкту, площі, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно видається позивачу, достатнім для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім цього, залишається невирішеним питання щодо строків позовної давності по вимогам позивача щодо погашення заборгованості зі сплати податків з нерухомості за 2017 та 2018 роки, з урахуванням звернення позивача до суду у січні 2022 року. Відповідач частково визнає позовні вимоги позивача щодо погашення заборгованості зі сплати податків з нерухомості за 2019 та 2020 роки відповідно до належної мені частки в об`єктах нерухомості, а саме: об`єкт №01 (приміщення №19) 17/100, тобто, 150 кв.м. з 883,5 кв.м.; об`єкт №0 (приміщення №21) 4/100, тобто, 32,2 кв.м. з 804,3 кв.м.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

08 червня 2018 року ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких визначена загальна сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), а саме:

- №0-1554 на суму 1 392,65 грн.;

- №0-1554 на суму 23 281,92 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу ОСОБА_1 на отримані нею 18 червня 2018 року.

12 квітня 2019 року ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких визначена загальна сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), а саме:

- №0-1554 на суму 11 947,69 грн.;

- №0-1554 на суму 1 260,21 грн.;

- №0-1554 на суму 21 067,71 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу ОСОБА_1 отримані нею 25 червня 2019 року.

04 лютого 2020 року ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких визначена загальна сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), а саме:

- №0-1554 на суму 33 734,53 грн;

- №0-1554 на суму 2 017,90 грн;

- №0-1554 на суму 19 131,16 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу ОСОБА_1 на отримані нею 11 квітня 2020 року.

Доказів оскарження вище перелічених податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, податковий борг ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) становить 113 833,77 грн.

ГУ ДФС у Вінницькій області сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 22 січня 2019 року №1892-50, відповідно до якої загальна сума податкового боргу ОСОБА_1 станом на 21 січня 2019 становить 24 674,57 грн за платежем код класифікації доходів бюджету 18010300.

Зазначену податкову вимогу форми "Ф" від 22 січня 2019 року №1892-50 було направлено на адресу відповідача та ним отримано 05 вересня 2019 року.

Доказів оскарження вказаної вимоги матеріали справи не містять.

При цьому, матеріали справи не містять доказів погашення вказаної заборгованості.

Враховуючи те, що вищезазначена сума боргу перед бюджетом самостійно не сплачена, позивач вважає, що виникли правові підстави для звернення до суду щодо стягнення боргу в сумі 113 833,77 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи сума податкового боргу відповідача в розмірі 113 833,77 грн. у встановлені законом строки не сплачена, тому відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України визнається сумою податкового боргу. Доказів зворотного відповідачем не подано, а судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 113 833,77 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно пп.пп.266.1.1, 266.2.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2. п.266.3. ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп.266.6.1. п.266.6. ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 266.7 ст. 266 ПК України встановлено порядок обчислення суми податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пунктом 266.8 ст. 266 ПК України встановлено порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 01 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника починаючи з місяця, в якому він набув право власності (п.266.8.1. ст. 266 ПК України).

Відповідно п.266.8.2. ст. 266 ПК України контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що контролюючим органом визначено за ОСОБА_2 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017-2020 роки згідно податкових повідомлень-рішень форми №0-1554 на суму 1 392,65 грн.; №0-1554 на суму 23 281,92 грн.; №0-1554 на суму 11 947,69 грн.; №0-1554 на суму 1 260,21 грн.; №0-1554 на суму 21 067,71 грн.; №0-1554 на суму 33 734,53 грн; №0-1554 на суму 2 017,90 грн; №0-1554 на суму 19 131,16 грн.

Згідно матеріалів справи вказаний податок нарахований позивачем на об`єкти нежитлової нерухомості:

- №19 в будівлі літ. № 6 по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №01), загальною площею 883,5 кв.м.;

- №21 вбудоване в будівлі літ. АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №0), загальною площею 804,3 кв.м.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в період з 2014 року по 2021 рік за договорами дарування відповідачем безоплатно передано частки об`єктів нежитлової нерухомості №19 та №21, літ. №6 по АДРЕСА_1 у власність третім особам.

З огляду на наведене, частка права власності ОСОБА_2 на об`єкти нежитлової нерухомості, №19 та №21, літ. №6 по АДРЕСА_1 , значно зменшилася з моменту державної реєстрації права власності, тоді як податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості обчислювався з усієї площі нерухомого майна.

Крім того, колегія суддів зауважує, що оскарження винесеного контролюючим органом податкового повідомлення рішення, відповідно до норм КАС України та ПК України є правом особи, а не її обов`язком, натомість адміністративний суд не позбавлений права перевірити законність та обґрунтованість прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення на підставі якого нараховано податковий борг.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що доказів на підтвердження того, що об`єкти оподаткування знаходиться у повній власності відповідача податковим органом не надано, тоді як апелянтом доведено, що у більшій частці об`єкт переданий у власність іншим особам.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що податковий борг який виник у відповідача підлягає перерахунку, у зв`язку з зміною частки володіння нерухомим майном, відмінним від земельної ділянки

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що податкове зобов`язання щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховане фізичній особі ОСОБА_2 за 2017-2021 роки не відповідає фактичним обставинам, а саме переліку об`єктів нерухомого майна, яке належало позивачці на час нарахування відповідного податку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ГУ ДПС у Вінницькій області про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ГУ ДПС у Вінницькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 3 721,50 грн., що підтверджується квитанцією №38022381 від 27 жовтня 2022 року.

Колегія суддів вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, відмовити.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (ЄДРПОУ ВП 44069150, 21028, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 3 721,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять одна гривня 50 коп.) за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.