Справа № 340/2149/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 340/2149/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року в адміністративній справі №340/2149/21 (головуючий суддя першої інстанції Момонт Г.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування наказу, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 30.04.2022 року (згідно штампу на поштову конверті) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив:

- скасувати наказ голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №149-к від 01.04.2021 року, яким його з 02.04.2021 року звільнено з посади начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області звільнено з у зв`язку з ліквідацією ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, як юридичної особи публічного права;

- поновити його на роботі на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 квітня 2021 року по час винесення судового рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01 квітня 2021 року №149-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з 03 квітня 2021 року.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 125891,25 грн.

Рішення в частині поновлення на посаді, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 7050,00 грн. допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю, зокрема приписи ст.40 та ст.49 прим.2. Зазначає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби має право, а не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби в тому самому державному органі. Наголошує на тому, що відбулася саме ліквідація державного органу, в якому працював відповідач, а судом першої інстанції при розгляді справи не досліджувалися питання стосовно чисельності штату, структури та штатного розкладу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 14.03.2017 року працював на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с. 6).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13.03.2017 року позивача призначено з 14 березня 2017 року на посаду начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у порядку переведення з посади начальника Управління Держгеокадастру у Знам`янському районі Кіровоградської області з присвоєним 6 рангом державного службовця категорії «Б» з посадовим окладом 4500 грн (а.с.58-60).

02.03.2021 року позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області згідно з пунктом 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.4-зворот, 79).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01.04.2021 року №149-к ОСОБА_1 звільнено першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, який буде зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, з посади начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відповідно до пункту 11 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та частини 5 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, як юридичної особи публічного права (а.с.80).

Відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1042 від 11.12.2019 року, через месенджер «Viber» за номером мобільного телефону, зазначеного позивачем в його особовій справі контактним, останнього 01.04.2021 року об 11:16 годині було повідомлено та направлено фотокопію наказу від 01.04.2021 року №149-к про звільнення (а.с.7- зворот, 81-82).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.04.2021 року №158-к визначено вважати днем звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Світловодському, Онуфріївському, Олександрійському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 02 квітня 2021 року (а.с.88).

Не погодившись з наказом про звільнення, позивач оскаржив його до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (далі за текстом - Закон №889).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.5 Закону №889 правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.83 Закону №889 державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Згідно з п.11 ч.1 ст.87 Закону №889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: ліквідація державного органу.

Частиною 3 статті 87 Закону №889 передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та компетентності. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Частиною 5 статті 22 Закону №889 визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до частини 5 статті 87 Закону №889 наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Враховуючи аналіз вказаних вище норм, положення статті 87 Закону №889 не містять будь-яких інших застережень щодо процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, у тому числі і у разі ліквідації державного органу.

Таким чином, відповідні питання щодо особливостей вивільнення працівників у разі реорганізації, ліквідації державного органу нормам спеціального закону не врегульовані, що свідчить про необхідність застосування положень законодавства про працю.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 року №140/90/20 (провадження №К/9901/6527/21).

Відповідно до п.1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, ліквідація відноситься до терміну «змін в організації виробництва і праці», що свідчить про поширення на спірні правовідносини положення ч.3 ст.492 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, яка є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Апеляційний суд зазначає, що встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а навпаки зумовлює обов`язок роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється.

Крім того, колегія суддів вказує, що згідно з частиною першою статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

При цьому, аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що саме за наявності будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі суб`єкт призначення ініціює відповідну пропозицію державному службовцю.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №140/6353/20.

Як визначено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1118 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1.

У Додатку 1 зазначено, зокрема Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області як територіальний орган Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідовуються як юридична особа публічного права.

Наказом Держгеокадастру від 24.11.2020 року №504 «Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру» наказано ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру згідно з додатком 1, зокрема Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та утворено територіальні органи Держгеокадастру як структурні підрозділи апарату Держгеокадастру згідно з додатком 3, зокрема Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, повноваження Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повинні були перейти до Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, що свідчить про те, що фактично відбувалася не ліквідація, а реорганізація юридичної особи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 року №301 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком.

Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 року №301 Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 року №301 до Переліку територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, рішення про ліквідацію яких відміняється включено Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 року №301 визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1118 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру».

Скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів, що позивачу пропонувалися всі наявні вакантні посади, як станом на дату ознайомлення із попередженням про вивільнення, так і перед самим звільненням.

Доводи апелянта стосовно права суб`єкта призначення, а не зобов`язання пропонувати звільненому державному службовцю будь-яку посади у тому самому державному органі спростовуються наведеними вище нормами законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01.04.2021 року №149-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на не дослідження судом першої інстанції питань щодо чисельності штату, структури та штатного розкладу відповідача колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі доводи не є обгрунтованими та доведеними.

Порядок нарахування судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період та його розмір сторонами не оскаржується.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року в адміністративній справі №340/2149/21 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року в адміністративній справі №340/2149/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак