Справа № 607/2857/23
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2023 Справа №607/2857/23

провадження №2-а/607/128/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

представника позивача Дядишин Л.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Шевчука В.О.

перекладача Черновської Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про затримання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення її видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2023 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про затримання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення її видворення за межі території України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що проведеною УДМС у Тернопільській області перевіркою щодо запобігання і протидії нелегальній (незаконній) міграції стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що 02.08.2018 року Старокостянтинівським районним відділом Управління ДМС України в Хмельницькій області за порушення міграційного законодавства було прийнято рішення про примусове повернення з України даної іноземки та зобов`язано покинути територію України у термін до 01.09.2018. Також встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою російської федерації та в`їхала на територію України 19.02.2015 через КПП "Бориспіль" з приватною метою. Після в`їзду в Україну її територію не покидала. Відповідач, як громадянка російської федерації, із заявою щодо продовження строку перебування до територіальних органів (підрозділів) ДМС України з питань продовження строку перебування чи легалізації не зверталася, а продовжувала знаходитись на території нашої держави без законних на те підстав і жодних заходів щодо виїзду за межі України не вживала. Таким чином, на момент виявлення відповідача, а саме, 02.08.2018, остання перебувала в Україні без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, за що була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. 02.08.2018 Старокостянтинівським районним відділом Управління ДМС у Хмельницькій області прийнято рішення про примусове повернення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останню зобов`язано покинути територію України у термін до 01.09.2018. Дане рішення від 02.08.2018 було оголошено відповідачу та один із примірників особисто вручено останній, а також роз`яснено її права та обов`язки, зобов`язано не пізніше 01.09.2018 самостійно залишити територію України, а також попереджено про наслідки невиконання цього рішення, що підтверджується її підписом. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Разом з тим встановлено, що відповідач, рішення про примусове повернення від 02.08.2018 не виконала та свідомо ухиляється від його виконання. Встановлено, що 14.02.2023 із Державної установи «Збаразька виправна колонія (№ 63)» звільнена умовно - достроково громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2019 за ч.2 ст.309, ч.3 ст.369, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої, крім житла. Відповідно до протоколу про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП № МТР 000010 від 14.02.2023 іноземку затримано до 3 діб та поміщено в ПТПІ. Із вироку суду від 18.03.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 раніше судима 07.05.2018 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., який сплачено 06.08.2018. Враховуючи, що відповідач незаконно перебуває на території України, ухиляється від виконання рішення від 02.08.2018 про її примусове повернення, УДМС у Тернопільській області, 13.02.2023 подано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву про примусове видворення громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України (справа №607/2570/23 суддя Братасюк В.М.). Позивач зауважує, що відповідач грубо порушує правила перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, не має постійного місця проживання, близьких родичів, належного фінансового забезпечення, не працює, не має законних джерел доходу, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, свідомо ухиляється від виконання рішення про її примусове повернення від 02.08.2018, жодних дій щодо повернення в країну походження у термін визначений у даному рішенні або є заходів щодо легалізації свого перебування на території України не вживала, а також може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд затримати громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення її примусового видворення за межі території України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача Управління Державної міграційної служби України в Тернопільські області Дядишин Л.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та допустити рішення до негайного виконання. Додатково зазначила, що не підтримує подане нею клопотання про об`єднання адміністративних справ в одне провадження та просить суд його не розглядати.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 просила в задоволенні позову відмовити. Тпкож повідомила суду , що вона приїхала на територію України в березні 2015 року оскільки її батьки були хворі та потребували догляду. Вона до спливу 90 днів з моменту в`їзду на територію України звернулася до Стракостянтинівсткого УДМС із заявою на імміграцію, приблизно через рік часу їй повідомили, що позитивного рішення за її заявою не прийнято та матеріали знаходиться у архіві та роз`яснили необхідність повторно подати документи. В подальшому вона не мала можливості звернутися повторною УДМС із заявою на імміграцію, оскільки відбувала покарання у місцях позбавлення волі та її можливості листуватися були обмежені. Однак вона зверталася до начальника колонії просила подати її документи, однак їй пояснили, що за все треба платити. Також просила суд врахувати, що вона успадкувала від батьків будинок у Хмельницькій області де має намір проживати. Водночас за межами території України вона не має ні житла, а відтак при її видворенні в іншу країну буде безхатьком. Також вказала що має дочку, яка проживає у Казахстані. З метою виконати рішення УДМС вона за рекомендацією працівника УДМС у Хмельницькій області у серпні 2018 вона придбала квиток у Казахстан на 04.09.2018 оскільки інших білетів не було. Проте була взята під варту.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Шевчук В.О. просив в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю та необґрунтованістю. Зауважив, що матеріали позову не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 прибула на територію України в 2015 році. Також зазначив, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення про примусове видворення за межі території України від 02.08.2018, оскільки з вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2019, прослідковуєтьчя проведення слідчих дій відносно ОСОБА_1 з серпня 2018, а 06.09.2018 ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Таким чином вказане дає підстави вважати, що у період з 02.08.2018 по 06.09.2018 ОСОБА_1 не мала можливості покинути територію України. А відразу то звільненні з місць позбавлення волі 14.02.2023 була затримана з метою її видворення.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до наступного висновку:

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_1 виданим 16.12.2008 та паспортом громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 31.07.2017, терміном дії до 31.07.2022.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сахновці Старокостянтинівського району Хмельницької області та її батьками є громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

02.08.2018 уповноваженою посадовою особою Старокостянтинівського РВ УДМС у Хмельницькій області начальником РВ Левчук О.А. складено протокол про адміністративне правопорушення серії МХМ №000169 відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 .

Згідно даного протоколу громадянка російської федерації ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців на території України, а саме, ухилилась від виїзду з України, після закінчення терміну перебування (21.05.2018), чим порушила ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вказаний протокол було складено в присутності відповідача ОСОБА_1 та примірник протоколу останній вручено, що стверджується підписом відповідача, проставленим у протоколі.

Постановою Старокостянтинівського РВ УДМС у Хмельницькій області від 02.08.2018 про накладення адміністративного стягнення на громадянку російської федерації ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

02.08.2018 начальником Старокостянтинівського РВ УДМС у Хмельницькій області Левчук О.А. затверджено рішення про примусове повернення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 , яким відповідача ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 01.09.2018.

Примірник даного рішення відповідачу було вручено особисто, роз`яснено її права та обов`язки, зобов`язано не пізніше 01.09.2018 самостійно залишити територію України, а також попереджено про наслідки невиконання рішення, що підтверджується її підписом.

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2019 у справі № 683/2573/18, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 369 КК України та призначено їй покарання: за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч.3 ст.369 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої, крім житла. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої, крім житла.

Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 02.01.2020 повідомлено ОСОБА_1 (яка перебувала під вартою в Хмельницькому слідчому ізоляторі) про заведення спадкової справи №5/2022 за її заявою від 02.01.2020 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом Державної установи «Збаразька виправна колонія (№ 63)» №3/659 від 09.02.2023, повідомлено Збаразький відділ УДМС в Тернопільській області, про те, що 14.02.2023 із Державної установи «Збаразька виправна колонія (№ 63)» звільняється умовно - достроково громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дострокове звільнення із Державної установи «Збаразька виправна колонія (№ 63)» звільняється умовно - громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджено довідкою про звільнення серії ТЕР №0939 від 14.02.2023.

14.02.2023 о 14 год. 37 хв. головним спеціалістом Збаразького відділу УДМС в Тернопільській області була затримана громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, для вирішення питання про поміщення особи до ПТПІ, забезпечення своєчасного розгляду справи, підготовки позову., що вбачається з протоколу №МТР 000010 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 263 КУпАП від 14.02.2023.

Відповідно до доповідної записки завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Христюк Л. від 15.02.2023, адресованої начальникові УДМС в Тернопільській області, 14.02.2023 громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнена з «Збаразька виправна колонія (№ 63)». 14.02.2023 здійснено адміністративне затримання Збаразькитм районним відділом строком до 72 годин та поміщено до Волинського ПТПІ.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.02.2023 відкрито провадження у справі 607/2570/23, за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільські області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 20.02.2023 на 14 год. 10 хв.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати такі обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Положеннями ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до ч. 3 ст. 9 Закону, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, зокрема, відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15.02.2012 № 150 (а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзаців 1 та 2 ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації від 16.01.1997, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в`їхала на територію України 19.02.2015 через КПП "Бориспіль" з приватною метою та після в`їзду в Україну її територію не покидала, чим порушила вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що вона в`їхала на територію України у лютому 2015 за внутрішнім паспортом та з цього часу територію України не покидала, і у 2017 році в посольстві росії, яка знаходиться у м. Києві отримала паспорт для виїзду за кордон.

Як вбачається з матеріалів справи 02.08.2018 начальником Старокостянтинівського РВ УДМС у Хмельницькій області Левчук О.А. затверджено рішення про примусове повернення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 , яким відповідача ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 01.09.2018, проте остання свідомо ухилилась від виконання вказаного рішення.

Водночас заперечення представника відповідача з приводу того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості покинути територію України у зв`язку із тим, що була підозрюваною у кримінальному провадженні та на неї було покладено обов`язок не покидати території України суд відхиляє, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин стороною відповідача не подано.

Так, як вбачається вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2019, проведення слідчих дій відносно ОСОБА_1 розпочалося 24.08.2018, зокрема за місце її проживання було проведено обшук. Таким чином вказане дає підстави вважати, що у період з 02.08.2018 по 24.08.2018 остання мала можливість виконати про примусове повернення з України від 02.08.2018 та покинути територію України.

Суд відхиляє твердження відповідача, що вона у серпні придбала білет у Казахстан, оскільки жодних доказі на підтвердження цього відповіда суду не надала.

Також, суду не надано відомостей того що у період з 24.08.2018 по 01.09.2018 на ОСОБА_1 , як на підозрювану були покладені будь якій обов`язки, в том числі і не покидати територію України.

Суд зауважує, що рішення про примусове видворення ОСОБА_1 за межі території України було винесене 02.08.2018 та ним зобов`язано останню покинути територію України не пізніше 01.09.2018, відтак відповідач мала 30 днів для того, щоб виконати вказане рішення.

Натомість відповідач не лише не виконала рішення про примусове повернення з України від 02.08.2018 у встановлений ним строк, але вчинила протягом цього строку кримінальні правопорушення, за що була засуджена вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2019.

У зв`язку із ухиленням ОСОБА_1 від виконання рішення про примусове видворення за межі території України від 02.08.2018, остання була затримана 14.02.2023 до 3 діб та поміщена в ПТПІ.

Положеннями абзацу першого ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Встановлено, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває адміністративна справа № 607/2570/23, за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільські області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Таким чином, враховуючи, що відповідач свідомо грубо порушує законодавство України, яке визначає статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, не має постійного місця проживання, близьких родичів, належного фінансового забезпечення, не працює, не має законних джерел доходу, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, свідомо ухиляється від виконання рішення про її примусове повернення від 02.08.2018 і не вживає будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, суд вважає, що в даному випадку наявні всі підстави для затримання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення її примусового видворення за межі території України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73, 77, 90, 241, 246, 255, 289, 371 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про затримання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення її видворення за межі території України, задовольнити.

Затримати громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення її примусового видворення за межі території України.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2023.

Позивач: Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, код ЄДРПОУ адреса місцезаходження бульвар Т.Шевченка, буд. 10, м. Тернопіль.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець