Справа № 160/20220/22
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
21.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період з 22.07.1996 року по 28.06.1999 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 16.06.2022 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що йому було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що період роботи з 22.07.1996 року по 28.06.1999 року, який зазначений в трудовій книжці позивача, не зарахований, оскільки дата звільнення з роботи 28.06.1999 року календарно не відповідає даті наказу про звільнення 15.03.1999 року. Позивач зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. У зв`язку з чим звернулась до суду з даною позовною заявою.
22.12.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
08.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що період роботи з 22.07.1996 року по 28.06.1999 року, який зазначений в трудовій книжці позивача не зарахований, оскільки дата звільнення з роботи 28.06.1999 року календарно не відповідає даті наказу про звільнення 15.03.1999 року. Згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 28 років 10 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. У зв`язку з чим, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
09.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-1 підтримав позицію, викладену відповідачем-2 у своєму відзиві.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
16.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В даному рішенні зазначено, що період роботи ОСОБА_1 з 22.07.1996 року по 28.06.1999 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки дата звільнення з роботи 28.06.1999 року календарно не відповідає даті наказу про звільнення з роботи 15.03.1999 року.
Також в даному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 6 днів, стаж для визначення права згідно п.3.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років 10 місяців 28 днів, вік заявника 60 років 02 місяців 25 днів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом в трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться наступні записи (далі мовою оригіналу):
- 22.07.1996 года принят авиатехником ЛМДАТ по 2 кл. 5 разр (пр. №63/л от 17.07.1996 года);
- 01.11.1997 года в связи с реорганизацией НАК «Саха Авиа» назначен авиатехником СиД 2 кл. 5 разр. цеха малой авиации Производственного комплекса АТВ (пр. №9/л от 01.11.1997 года);
- 28.06.1999 года уволен в соответствии со ст.31 КЗоТ РФ (в связи с переменой места жительства) (пр. №12/л от 15.03.1999 года);
- 28.04.1999 года принят на должность энергетика зам. начальника ремонтно-эксплуатационной службы (пр. №23-к от 26.04.1999 года).
Як встановлено з матеріалів пенсійної справи, зокрема, з розрахунку страхового стажу позивача, позивачу враховано до страхового стажу період роботи з 07.05.1994 року по 01.07.1996 року та з 28.04.1999 року по 11.08.1999 року.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачу не враховано до страхового стажу період роботи саме з 22.07.1996 року по 27.04.1999 року.
Відповідач-2 при відмові в зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду, керувався, тим що дата звільнення з роботи 28.06.1999 року календарно не відповідає даті наказу про звільнення 15.03.1999 року
В свою чергу, суд звертає увагу, що позивачу фактично враховано частково спірний період до страхового стажу, а саме з 28.04.1999 року по 28.06.1999 року.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Таким чином, станом на дату звернення позивача до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мали особи за наявності страхового стажу не менше 29 років.
Як встановлено в спірному рішенні страховий стаж позивача згідно п.3.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років 10 місяців 28 днів, а спірний період, який підлягає врахуванню до страхового стажу позивача, а саме: з 22.07.1996 року по 27.04.1999 року становить 02 роки 09 місяців 05 днів.
Таким чином, страховий стаж позивача станом на дату звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком становить 31 рік 08 місяців 03 дні, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.
В свою чергу, позивачу при зверненні до суду необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки друга позовна вимога є похідною від першої.
З огляду на вищенаведене, враховуючи той факт, що позовна вимога, яка не підлягає задоволенню є похідною вимогою, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Як зазначено позивачем в позовній заяві, ним будуть додатково долучені документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.
В свою чергу, суд зазначає, що позивачем не надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі 820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.07.1996 року по 27.04.1999 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 16.06.2022 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Горбалінський