Справа № 160/12360/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, відшкодування шкоди,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в якому позивач просить суд:
1.) визнати неправомірним та скасувати оголошений 25.04.2022 року неуповноваженою особою ОСОБА_2 наказ по в/ч НОМЕР_1 про зняття ст. сержанта ОСОБА_1 з посади ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 із призначенням замість нього із посади кухаря і званням «старший солдат»;
2.) визнати неправомірними діями вилучення 27.04.2022 року на території в/ч НОМЕР_1 у ст. сержанта ОСОБА_1 валізи із документами та особистими речами;
3.) визнати неправомірною бездіяльність створення у в/ч НОМЕР_1 штучних умов для відмови у реєстрації 30.04.2022 року рапорту ст. сержанта ОСОБА_1 про повернення незаконно вилученої 27.04.2022 року валізи із документами та особистими речами та трьома електронними накопичувачами інформації, відсутність реагування на нього шляхом його розгляду по суті;
4.) визнати неправомірною бездіяльність неповернення в/ч НОМЕР_1 на час звернення з позовом 15.08.2022 року ст. сержанту ОСОБА_1 вилученої 27.04.2022 року валізи із документами адвокатського архіву та особистими речами;
5.) зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 та виплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного перебування поза цією посадою;
6.) зобов`язати відповідача повернути ст. сержанту ОСОБА_1 незаконно вилучену 27.04.2022 року валізи із документами, речами та трьома електронними накопичувачами інформації;
7.) стягнути з відповідача на користь позивача 30 тис. грн. відшкодування моральної шкоди.
В обгрунтування позову позивач зазначає, що наказом ТВО командира в/ч НОМЕР_1 ст. л-та ОСОБА_3 №2 з 01.03.2022 року зарахований на посаду головного сержанта розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 , а наказом від 10.04.2022 року №7 на посаду ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 .
Позивач стверджує, що під час проходження служби відносно нього іншими військовослужбовцями вчинені насильницькі дії, у зв`язку з чим він за допомогою телефонних пристроїв передав відповідний рапорт на адресу керівництва в/ч НОМЕР_1 та майора ОСОБА_2 для подальшого реагування.
Утім, будь-яких дій з приводу розгляду цього рапорту посадовими особами відповідача вчинено не було, та навпаки, у подальшому майором ОСОБА_2 , попри відсутності будь-якого дисциплінарного стягнення по відношенню до позивача, оголошено наказ про зняття останнього з посади ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 , а також видано розпорядження щодо вилучення його особистої валізи із документами та речами.
Як зазначає позивач, майора ОСОБА_2 , на той момент не мав як повноваження командира в/ч НОМЕР_1 для прийняття означеного наказу так і наявності на це будь-яких законних та/або об`єктивних підстав, адже позивачем жодних порушень військової дисципліни не допускав, будь-яких службових розслідувань та прийнятих за їх результатами дисциплінарних стягнень не мав.
Зауважує, що ці дії вчинені майором ОСОБА_2 фактично із особистої неупередженості по відношенню до позивача, що мало наслідком позбавлення останнього отримання відповідного грошового забезпечення з раніше займану посаду ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 , а також права користування особистими речами.
Наведене у сукупності призвело до значних страждань та приниження гідності, що визначено позивачем як підстава для заявлення вимоги про відшкодування відповідачем на його користь моральної шкоди.
З підстав викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 р. скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 09.02.2023 року продовжено розгляд справи.
Представник відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та у заявах по суті справи просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що викладені у позовній заяві доводи є безпідставними, поза як засновані на недостовірній інформації.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалі справи слідує, що військова частина НОМЕР_1 , яка визначена відповідачем у справі, є НОМЕР_2 Окремим батальйоном територіальної оборони, підпорядкованим ІНФОРМАЦІЯ_1 " військової частині НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу Командира в/ч НОМЕР_3 від 17.04.2022 року № 27 майора ОСОБА_2 призначено тимчасово виконуючим обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 .
Тим же наказом старшого лейтенанта ОСОБА_3 повернуто до виконання обов`язків заступника командира в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу Командира в/ч НОМЕР_3 від 04.06.2022 року № 30, майора ОСОБА_2 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.05.2022 року № 666 на посаду командира в/ч НОМЕР_1 вважати таким, що з 04.06.2022 року справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом ТВО командира в/ч НОМЕР_1 ст. л-та ОСОБА_3 №2 з 01.03.2022 року позивач зарахований на посаду головного сержанта розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 , а наказом від 10.04.2022 року № 7 на посаду ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 .
11.05.2022 року позивачем складено на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 рапорт №1 про повернення майна.
11.05.2022 року старшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_4 складено акт фіксування факту порушення правил ведення документообігу та діловодства у зв`язку з відмовою у прийнятті та реєстрації, зокрема, рапорту №1 від 11.05.2022 року ст. с-та ОСОБА_1 .
При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до підпункту 1 пункту 120 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), у зв`язку зі службовою необхідністю на військовослужбовця, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівнозначною або вищою посадою, а саме вакантною - за його згодою.
Згідно з підпунктом 3 пункту 121 Положення №1153/2008, для тимчасового виконання обов`язків за вакантними і невакантними військовими посадами можуть призначатися особи молодшого офіцерського складу - на військові посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання молодшого або старшого офіцерського складу.
На підставі статті 61 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут) новопризначені командири військових частин (кораблів) вступають на посаду на підставі розпорядження чи наказу старшого командира (начальника). Про свій вступ на посаду командир частини (корабля) оголошує наказом і доповідає старшому командирові (начальникові). Командир військової частини (корабля) приймає або здає посаду особисто в присутності представника від старшого командира (начальника).
Як вже встановлено судом, що військова частина НОМЕР_1 , яка визначена відповідачем у справі, є НОМЕР_2 Окремим батальйоном територіальної оборони, підпорядкованим ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_1 " військової частині НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу Командира в/ч НОМЕР_3 від 17.04.2022 року № 27 майора ОСОБА_2 призначено тимчасово виконуючим обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 .
Тим же наказом старшого лейтенанта ОСОБА_3 повернуто до виконання обов`язків заступника командира в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу Командира в/ч НОМЕР_3 від 04.06.2022 року № 30, майора ОСОБА_2 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.05.2022 року №666 на посаду командира в/ч НОМЕР_1 вважати таким, що з 04.06.2022 року справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
З огляду на встановлені обставини, спростовуються доводи позивача, що на час виникнення спірних правовідносин, майор ОСОБА_2 , не обіймав посаду командира в/ч НОМЕР_1 .
Також не заслуговують доводи позивача, що необхідною умовою для пониження у посаді є матеріали дисциплінарного провадження та прийняте за їх наслідками відповідне дисциплінарне стягнення, адже по-перше, матеріали справи узагалі не підтверджено, що позивача знято з посади ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 , по-друге тимчасове виконання обов`язків за відповідною посадою за своєю правовою суттю є тимчасовим, а не постійним заміщенням тимчасово відсутнього військовослужбовця за цією ж посадою, а по-третє, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551- XIV від 24.03.1999р. не виокремлено підстав для зняття військовослужбовців з осіб сержантського складу з тимчасово заміщених посад.
Слід також зазначити, що у квітні та у травні 2022 року позивачеві виплачувалося грошове забезпечення, однак у травні позбавлено премії.
Утім, дії та/або рішення відповідача щодо не виплати позивачеві премії у травні 2022 року не є предметом судового розгляду у вказаному спорі, а тому суд не надає оцінку таким обставинам.
Ураховуючи наведене, відсутні підстави для зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді ТВО командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 та виплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного перебування поза цією посадою.
Стосовно решти позовних вимог суд зазначає, що Дисциплінарним статутом Збройних Сил України визначено, зокрема:
пункт 110: усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:
прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;
незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Пункт 111: заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.
Таким чином, наведеною нормою передбачено право військовослужбовця надіслати та/або особисто звернутися до визначених державних органів із заявою та скаргою у випадках прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно нього командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями; незаконного покладення на нього обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
З інших питань службової діяльності заява чи скарга подається безпосередньому командирові або у порядку підпорядкованості.
Як зазначає позивач у позовній заяві, відносно нього іншими військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 вчинені насильницькі дії, а також вилучено валізу із документами, речами та трьома електронними накопичувачами інформації.
Матеріали справи містять копію рапорту №1 від 11.05.2022 року, в якому позивач просить повернути вилучене майно.
Також, до матеріалів справи долучено копію акту 11.05.2022 року фіксування факту порушення правил ведення документообігу та діловодства у зв`язку з відмовою у прийнятті та реєстрації, зокрема, рапорту №1 від 11.05.2022 року ст. с-та ОСОБА_1 .
Акт від 11.05.2022 року складено старшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_4 , який є сином позивача.
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд критично оцінює акт 11.05.2022 року фіксування факту порушення правил ведення документообігу та діловодства у зв`язку з відмовою у прийнятті та реєстрації, зокрема, рапорту №1 від 11.05.2022 року ст. с-та ОСОБА_1 , оскільки останній підписано самим позивачем та зацікавленою особою сином позивача.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт подання позивачем 11.05.2022 року рапорту №1 та залишення його без реагування до матеріалів справи не надано.
Таким чином, під час розгляду цієї справи судом не встановлено наявності протиправної бездіяльності відповідача щодо залишення без реагування рапорту №1 від 11.05.2022 року ст. с-та ОСОБА_1 .
Також судом не встановлено того, що відповідачем створюються перешкоди для реєстрації цього рапорту.
Як вже зазначено вище, якщо позивач дійсно вважає, що стосовно нього командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, приймаються незаконні рішень та дії, які порушення його права, законні інтереси та свобод то він має право звернутися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство із відповідною скарго та/або заявою.
Суд зазначає, що до завдань адміністративного судочинства не віднесена перевірка цих дій та рішень, адже вони не мають ознак публічно-правових відносин.
З підстав викладеного, позовні вимоги з приводу визнання неправомірною бездіяльність створення у в/ч НОМЕР_1 штучних умов для відмови у реєстрації 30.04.2022 року рапорту ст. сержанта ОСОБА_1 про повернення незаконно вилученої 27.04.2022 року валізи із документами та особистими речами та трьома електронними накопичувачами інформації, відсутність реагування на нього шляхом його розгляду по суті, а також визнання неправомірними діями вилучення 27.04.2022 року на території в/ч НОМЕР_1 у ст. сержанта ОСОБА_1 валізи із документами та особистими речами слід залишити без задоволення.
Відповідно, також не підлягають задоволенню й позовні вимоги з приводу визнання неправомірною бездіяльністі неповернення в/ч НОМЕР_1 на час звернення з позовом 15.08.2022 року ст. сержанту ОСОБА_1 вилученої 27.04.2022 року валізи із документами адвокатського архіву та особистими речами, а також зобов`язання відповідача повернути ст. сержанту ОСОБА_1 такі речі, разом з відшкодуванням моральної шкоди, позаяк такі вимоги фактично є похідними від наведених вище позовних вимог.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна