Справа № 500/4538/22
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4538/22

16 лютого 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26.12.2022 подану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання уточненої позовної заяви, в якій визначитися із суб`єктним складом відповідачів та змістом позовних вимог до кожного з них.

05.01.2023 через відділ документального забезпечення суду на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2022 про залишення позовної заяви без руху від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні позивачу до загального страхового стажу періоди роботи у "РСУ зеленого строительства г. Донецьк" з 15.06.1981 по 19.11.1981,

- "Дворец культуры и техники ордена Ленина шахтоуправления "Октябрьское" г. Донецк" з 02.12.1981 по 26.05.1982,

- колгоспі з 17.07.1998 по 01.01.1999,

- закритому акціонерному товаристві "Спарта" з 03.01.1999 по 29.12.1999;

- зобов`язати Головне Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву щодо призначення пенсії по віку та зарахувати до страхового стажу періоди роботи у:

- "РСУ зеленого строительства м. Донецк" з 15.06.1981 по 19.11.1981,

- "Дворец культуры и техники ордена Ленина шахтоуправления "Октябрьское" г. Донецк" з 02.12.1981 по 26.05.1982,

- колгоспі з 17.07.1998 по 01.01.1999,

- закритому акціонерному товаристві "Спарта" з 03.01.1999 по 29.12.1999.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатами розгляду поданої заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Рівненській області від 18.08.2022 №62 відмовлено у призначенні пенсії, про що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача листом від 25.08.2022 №1900-0207-8/23577.

Відмовляючи у призначенні пенсії зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 20.08.1980, оскільки не підтверджується дошлюбне прізвище: ПІБ у свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_2 не відповідає ПІБ в трудовій книжці, а також за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до трьох років по свідоцтву про народження серія НОМЕР_3 , оскільки не надано оригінал документа, а відповідно до розрахунку стажу, який доданий до листа відмови, страховий стаж позивача становить 27 років 4 місяці 16 днів.

Також позивач при вивченні розрахунку стажу виявила, що крім вище зазначених періодів роботи, які не були враховані до страхового стажу, не враховано період роботи в колгоспі, а саме з 17.07.1998 по 01.01.1999 (зараховано по 16.07.1998 однак звільнена 01.01.1999) та не зараховано страховий стаж з 03.01.1999 по 29.12.1999 у закритому акціонерному товаристві "Спарта".

20.09.2022 надіслала запит до Пенсійного Фонду України з приводу надання роз`яснень щодо не зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи.

Листом від 23.10.2022 Пенсійний фонд України повідомив, що згідно із записами трудової книжки з 12.10.1989 позивача прийнято до членів колгоспу "30-річчя Радянської України" на посаду лаборанта, з 01.01.1990 переведено з посади лаборанта, 01.01.1999 звільнено з займаної посади за власним бажанням. Запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою селянської спілки "Крогулецька". Оскільки у трудовій книжці відсутня інформація про правонаступництво (перейменування) колгоспу, підстави для зарахування до стажу періоду роботи у 1989-1999 роках на підставі трудової книжки відсутні. Для підтвердження зазначеного періоду роботу було надано довідку від 28.10.2020 №1532, виданою Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради, на підставі якої обчислено страховий стаж. Оскільки у довідці не зазначено дату звільнення, страховий стаж враховано по липень 1998 року.

Щодо врахування до страхового стажу періоду роботи з 03.01.1999 по 29.12.1999 Пенсійним фондом України повідомлено, що згідно із записами трудової книжки з 03.01.1999 по 29.12.1999 позивач працювала у барі "Спарта". Враховуючи те, що запис про звільнення з роботи завірено печаткою ЗАТ "Спарта", яка не містить ідентифікаційного коду, період роботи з 03.01.1999 по 29.12.1999 не враховано до страхового стажу. У реєстрі застрахованих осіб інформація про страховий стаж за період роботи у зазначеній установі відсутня.

З посиланням на норми чинного законодавства України позивач вказує, що недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу для призначення пенсії, тому відмову у призначенні пенсії за віком вважає незаконною, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

16.01.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

01.02.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поступив відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити.

Вказує, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої починаючи з 1 січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області і рішенням якого від 18.08.2022 №62 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Так, розглянувши подані документи ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії її страховий стаж склав 27 років 4 місяці 16 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 20.08.1980, оскільки не підтверджується дошлюбне прізвище: ПІБ свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_2 не відповідає ПІБ в трудовій книжці та період догляду за дитиною до трьох років по свідоцтву про народження серія НОМЕР_3 , оскільки не надано оригінал документа, що не відповідає Порядку 22-1 п.1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про те, що документи про трудовий стаж для призначення пенсії можуть подаватися позивачем з оригіналами документів, які придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів). Відтак, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України Рівненській області своїм правом не скористався та відзиву на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

16.08.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 за №339/35961 органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.08.2022 №62 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу 29 років.

Страховий стаж особи становить 27 років 4 місяці 16 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_4 дата заповнення 20.08.1980, оскільки не підтверджується дошлюбне прізвище: ПІБ свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_2 не відповідає ПІБ в трудовій книжці та період догляду за дитиною до трьох років по свідоцтву про народження серія НОМЕР_3 , оскільки не надано оригінал документа, що не відповідає Порядку 22-1 п.1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про те, що документи про трудовий стаж для призначення пенсії можуть подаватися позивачем з оригіналами документів, які придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Листом від 25.08.2022 №1900-0207-8/23577 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про прийняте рішення, надавши також розрахунок стажу ОСОБА_1 .

Позивач при вивченні розрахунку стажу виявила, що крім вище зазначених періодів роботи, які не були враховані до страхового стажу, не враховано період роботи в колгоспі, а саме з 17.07.1998 по 01.01.1999 (зараховано по 16.07.1998 однак звільнена 01.01.1999) та не зараховано страховий стаж з 03.01.1999 по 29.12.1999 у закритому акціонерному товаристві "Спарта".

20.09.2022 надіслала запит до Пенсійного Фонду України з приводу надання роз`яснень щодо не зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи.

Листом від 23.10.2022 Пенсійний фонд України повідомив, що згідно із записами трудової книжки з 12.10.1989 позивача прийнято до членів колгоспу "30-річчя Радянської України" на посаду лаборанта, з 01.01.1990 переведено з посади лаборанта, 01.01.1999 звільнено з займаної посади за власним бажанням. Запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою селянської спілки "Крогулецька". Оскільки у трудовій книжці відсутня інформація про правонаступництво (перейменування) колгоспу, підстави для зарахування до стажу періоду роботи у 1989-1999 роках на підставі трудової книжки відсутні. Для підтвердження зазначеного періоду роботу було надано довідку від 28.10.2020 №1532, виданою Гусятинським трудовим архівом Гусятинської районної ради, на підставі якої обчислено страховий стаж. Оскільки у довідці не зазначено дату звільнення, страховий стаж враховано по липень 1998 року.

Щодо врахування до страхового стажу періоду роботи з 03.01.1999 по 29.12.1999 Пенсійним фондом України повідомлено, що згідно із записами трудової книжки з 03.01.1999 по 29.12.1999 позивач працювала у барі "Спарта". Враховуючи те, що запис про звільнення з роботи завірено печаткою ЗАТ "Спарта", яка не містить ідентифікаційного коду, період роботи з 03.01.1999 по 29.12.1999 не враховано до страхового стажу. У реєстрі застрахованих осіб інформація про страховий стаж за період роботи у зазначеній установі відсутня.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1980 копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 :

запис №3 - 15.06.1981 "принята сезонно робочей на СПУ-2 в РСУ зеленого строительства" (пр. №287л от 12.06.1981)

запис №4 - 19.11.1981 - "уволена с занимаемой должности согласно ст. 36 п.2 КЗоТ УССР (пр.№416л от 18.11.1981)

запис №5 - 02.12.1981 "принята на роботу в качестве воспитателя комнаты школьника во Дворец культуры и техники ордена Ленина шахтоуправления "Октябрьское" (расп. №50 п.2 от 01.12.1981)

запис №6 - 26.05.1982 "уволена с занимаемой должности согласно поданого заявления по собственному желанию" (расп. №24 от 25.05.1982)

запис №12 - 12.10.1989 прийнята в колгосп "30-річчя Радянської України" лаборантом (рішення правління колгоспу №10 від 12.10.1989)

запис №13 - 01.01.1990 переведена в даному господарстві з лаборанта в огородню бригаду

запис №14 - 01.01.1999 звільнена з роботи за власним бажанням згідно поданої заяви ст.36 КЗпП (рішення правління №11 від 30.12.1999)

запис №15 - 03.01.1999 прийнята на роботу в бар "Спарта" поваром (наказ №3 від 03.01.1999)

запис №16 - 29.12.1999 - звільнена з роботи за власним бажанням згідно поданої заяви (наказ №14 від 28.12.1999)

Вказаний період роботи позивача не зарахований до страхового стажу через невідповідність запису дошлюбного прізвища позивача у свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_2 та запису в трудовій книжці, запис про звільнення з колгоспу засвідчено печаткою селянської спілки "Крогулецька" та у трудовій книжці відсутня інформація про правонаступництво (перейменування) колгоспу, запис про звільнення з роботи завірено печаткою ЗАТ "Спарта", яка не містить ідентифікаційного коду.

На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 затверджене Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, який введений в дію з 1 січня 1996 року. Відповідно до Положення Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.

Абзац перший пункту 5 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України в редакції постанови КМУ №1298 від 17.08.1998 передбачав, що державний реєстр ведеться на основі нормативних, установчих (для включення до Державного реєстру) та ліквідаційних (для виключення з Державного реєстру) документів, а для суб`єктів підприємницької діяльності - на основі копії реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію в органах державної реєстрації за місцезнаходженням суб`єкта.

За нормами пункту 5 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України в редакції постанови КМУ №499 від 22.06.2005 присвоєння ідентифікаційних кодів з Реєстру здійснюється державними реєстраторами - суб`єктам, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. Ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Пункт 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України в редакції, застосований відповідачем станом на дату виникнення спірних правовідносин, набув чинності лише із внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 №499 "Про внесення змін до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України".

Відтак, відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, застосував норму законодавства, яка станом на дату звільнення його з роботи та скріплення відповідного запису печаткою підприємства, ще не існувала, а тому відмова відповідача у зарахуванні стажу роботи позивача з цих підстав є протиправною.

Також слід звернути увагу, що 01.01.1999 Міністерством внутрішніх справ України було прийнято наказ № 17 "Про затвердження Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1999 р. за №264/3557, який не передбачав обов`язку підприємств щодо обов`язкової заміни справних печаток, що були виготовлені до набрання чинності цієї Інструкції. Дозвіл на оформлення замовлення на виготовлення нової печатки з ідентифікаційним кодом видавався у випадку реєстрації нового підприємства, або для існуючого підприємства у випадку його перейменування чи спрацювання раніше виданої печатки. При цьому, лише 23.04.2001 наказом №306 було внесено зміни до пункту 3.3.7 даної Інструкції, які передбачали обов`язкове зазначення на печатці ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи або ідентифікаційний номер фізичної особи.

Отже, відсутність на печатці ідентифікаційного коду підприємства за наявності всіх інших обов`язкових реквізитів запису (номер, дата, зміст рішення, номер і дата наказу, посада, ПІБ керівника, найменування підприємства) жодним чином не нівелює юридичного значення записів №№1, 2 в трудовій книжці позивача, завірених такою печаткою.

Та обставина, що на печатці підприємства відсутній ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що відсутність на печатці коду підприємства, не може бути підставою неврахування спірного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Відтак, суд вважає, що позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи у "РСУ зеленого строительства г. Донецьк" з 15.06.1981 по 19.11.1981, "Дворец культуры и техники ордена Ленина шахтоуправления "Октябрьское" г. Донецк" з 02.12.1981 по 26.05.1982, в колгоспі з 17.07.1998 по 01.01.1999, закритому акціонерному товаристві "Спарта" з 03.01.1999 по 31.05.1999, з 01.10.1999 по 29.12.1999, оскільки такий підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.08.1980.

Суд враховує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що вказані обставини щодо невідповідність запису дошлюбного прізвища позивача у свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_2 та запису в трудовій книжці, запис про звільнення з колгоспу засвідчено печаткою селянської спілки "Крогулецька" та у трудовій книжці відсутня інформація про правонаступництво (перейменування) колгоспу, запис про звільнення з роботи завірено печаткою ЗАТ "Спарта", яка не містить ідентифікаційного коду, не можуть бути підставою неврахування спірних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідачі в свою чергу не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про спірні періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірні періоди і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періодів роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи у "РСУ зеленого строительства г. Донецьк" з 15.06.1981 по 19.11.1981, "Дворец культуры и техники ордена Ленина шахтоуправления "Октябрьское" г. Донецк" з 02.12.1981 по 26.05.1982, в колгоспі з 17.07.1998 по 01.01.1999, закритому акціонерному товаристві "Спарта" з 03.01.1999 по 31.05.1999, з 01.10.1999 по 29.12.1999 підлягають до задоволення.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно не зарахувало такі періоди до страхового стажу позивача.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.08.2022 №62 про відмову в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 вказаних спірних періодів роботи є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд зауважує, що період з 01.06.1999 по 30.09.1999 згідно розрахунку Форма РС-право вже зараховано позивачу до стажу, як слідує з матеріалів справи за даними реєстру застрахованих осіб, де наявна інформація про нараховані суми заробітку за період роботи у Приватному підприємстві "Поділля" з 01.06.1999 по 30.09.1999, тому вказані періоди не можуть бути повторно зараховані, оскільки страховий стаж враховується в одинарному розмірі, а позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу

Як випливає із п. 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки позивач зареєстрована та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей пенсійний орган зобов`язаний повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №Р24А580694001D35090 від 09.12.2022.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 496,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.08.2022 №62 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1980.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у "РСУ зеленого строительства г. Донецьк" з 15.06.1981 по 19.11.1981, "Дворец культуры и техники ордена Ленина шахтоуправления "Октябрьское" г. Донецк" з 02.12.1981 по 26.05.1982, в колгоспі з 17.07.1998 по 01.01.1999, закритому акціонерному товаристві "Спарта" з 03.01.1999 по 31.05.1999, з 01.10.1999 по 29.12.1999 відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.08.1980.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 248,10 грн сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в користь ОСОБА_1 248,10 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, (місцезнаходження: вул. Короленка, 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.