Справа № 520/8377/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

15 лютого 2023 р. справа № 520/8377/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В. розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №21 від 22.02.2022; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 13.01.2022 року пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках виконавчого комітету Люботинської міської ради від 05.01.2022 року № 04-42/1 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка, ранг, надбавка за вислугу років) та від 05.01.2022 року №04-42/2 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що пенсійним органом протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу".

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління-1, ГУ) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу", у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби; а також відсутні законні підстави для прийняття довідок для розрахунку пенсії, оскільки вони видані не за відповідною посадою та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління-2, ГУ) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення також посилався на те, що позивач не має право на призначення пенсії за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу", у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби та відсутність підстав для прийняття довідок для розрахунку пенсії, оскільки вони видані не за відповідною посадою та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

У відповіді на відзив позивач підтримав правову позицію, викладену в позовній заяві та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

На ухвалу суду від 02.11.2022р. Управлінням-1 надано копію електронної пенсійної справи позивача.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує з 21.12.2021 року пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13.01.2022 заявниця звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Зауважень стосовно форми звернення, обсягу матеріалів звернення пенсійним органом не висловлено, наявності явних та очевидних дефектів у поданих документах не виявлено.

Подану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №21 від 22.02.2022р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» за відсутністю стажу державної служби.

У відзиві на позов Управлінням-2 зазначено, що підставами для відмови в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про державну службу" стали висновки про те, що після набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посади працівників місцевих рад відносяться до посад службовців органів місцевого самоврядування, отже стаж служби в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби відповідно Закону №3723-ХІІ не зараховується. Також, зазначено, що заявниця не набула права на призначення пенсії згідно умов Закону України «Про державну службу», оскільки станом на 01.05.2016 відсутній стаж роботи 10 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, так і на день звернення із заявою про призначення пенсії станом на 13.01.2022 відсутній стаж роботи 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що відповідає приписам пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ та дає право на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Не погодившись із відповідністю закону такого управлінського волевиявлення адміністративного органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті і перевіряючи відповідність закону, зокрема, вимогам ч.2 ст.2 КАС України, спірного рішення владного суб`єкта, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею ст.46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, а за приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд відмічає, що правовідносини з приводу соціального захисту громадян у формі пенсійного забезпечення унормовані приписами як загальних норм права, до яких належать ст.46 Конституції України, ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так і спеціальних норм права, до яких у даному випадку відносяться положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

При цьому, нормами спеціальних актів права передбачено (як правило) виключно підстави для призначення пенсій, а процедура призначення пенсії унормована саме приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У силу положень ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково регламентована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно положень п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, обов`язок тероргану ПФУ вирішити звернення громадянина з приводу призначення чи перерахунку пенсії шляхом прийняття окремого письмового рішення виникає лише у разі подання таким громадянином заяви за формою згідно з додатком 2 до Порядку №22-1.

У спірних правовідносинах органом ПФУ звернення заявника було вирішено по суті Управлінням - 2 у порядку ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 шляхом оформлення управлінського волевиявлення письмовим рішенням від 22.02.2022р.

Управління - 1 до розгляду звернення позивача з приводу призначення пенсії у порядку Закону України ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. п.п.10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ жодного стосунку не має.

За зверненням позивача Управління - 1 жодного рішення не приймало і таким обов`язком обтяжено не було.

Тому усі вимоги до Управління - 1 підлягають відхиленню як безпідставно заявлені.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що відносини з проходження громадянином України цивільної публічної служби на посадах місцевого самоврядування додатково до ст.38 Конституції України від 20.04.1978р. та ст.43 Конституції України від 28.06.1996р. були унормовані положеннями Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. (далі за текстом - Закон № 3723-ХІІ), Закону України "Про державну службу" від 17.11.2011р. №4050-VI з 01.01.2016р., Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ з 01.05.2016р., Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР, Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ.

Так, зокрема, п.5 розділу V Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР було указано, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про державну службу" (3723-12). Вони прирівнюються до відповідних категорій посад державних службовців, якщо інше не передбачено законодавством України. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

З наведеного випливає, що правила пенсійного забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування первісно було регламентовано ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р.

Дане правило було збережено і у ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ.

У подальшому ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ була викладена у редакції Закону України від 02.10.2013р. №1215-IV і передбачала, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

З 01.10.2017р. ч.7 т.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ була викладена у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII і набула наступного вигляду: "Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас із цим, з 01.05.2016р. набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ (далі за текстом - Закон №889-VІІІ), яким визначено право окремих державних службовців на пенсійне забезпечення відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. (далі за текстом - Закон № 3723-ХІІ).

Так, відповідно до п.10 Розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п.12 Розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ набрав чинності - 01.05.2016р.

Отже, станом на 01.05.2016р. громадяни України, які обіймали посади державної служби і ценз роботи яких на державній службі перевищував показник у 10 років, набули право на призначення у майбутньому пенсії у порядку ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р.

Громадяни України, які станом на 01.05.2016р. мали стаж державної служби понад 20 років, також набули право на призначення у майбутньому пенсії у порядку ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р.

У силу спеціального застереження ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ у редакції Закону України від 02.10.2013р. №1215-IV згадані правила поширюються також і на посадових осіб місцевого самоврядування.

Положеннями ч.1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Зі змісту ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. випливає, що кваліфікаційними умовами для призначення громадянину України пенсії у порядку цієї статті є: 1) ценз стажу державної служби понад 20 років або ценз стажу державної служби станом на 01.05.2016р. понад 10 років; 2) перевищення вікового цензу; 3) наявність необхідної тривалості страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, віковий ценз визначається за статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто станом на 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця набули особи, які:

а) досягли вікового цензу (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) є діючими публічними службовцями із стажем державної служби понад 10 років або особами із стажем державної служби понад 20 років.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ і п.10 Розділу ХІ, п.12 Розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ, а саме: перевищення вікового цензу, перевищення цензу тривалості страхового стажу, перевищення цензу тривалості стажу державної служби.

Відтак, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VІІІ та досягли передбаченого ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ віку і страхового стажу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018р. у справі №822/524/18 та у постановах Верховного Суду від 26.06.2018р. у справі №676/4235/17, від 19.03.2019р. у справі №466/5138/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши записи у трудовій книжці заявника НОМЕР_1 , суд відзначає, що трудовий стаж заявниці складається з наступних періодів:

- з 14.04.1993 року по 31.08.1996 року заявник працювала на посаді економіста Люботинської міської ради; 20.04.1994 року заявником була прийнята Присяга державного службовця, присвоєно 12 ранг державного службовця;

- з 01.09.1996 року по 30.09.1997 року заявник зарахована на навчання за программою підготовки магістрів державного управління в Харківському державному економічному університеті (Міжгалузевий інститут підвищення кваліфікації);

- з 01.10.1997 року по 30.11.1998 року заявник працювала на посаді економіста першої категорії управління економіки Люботинської міської ради; 01.10.1997 року присвоєно 11 ранг 6 категорії;

- з 02.12.1998 року по 03.08.1999 року заявник була прийнята за конкурсом на посаду економіста 1 категорії відділу сприяння розвитку підприємництва та ринку цінних паперів Харківської обласної державної адміністрації;

- з 10.08.1999 року заявник працювала на посаді економіста 1 категорії відділу з питань підприємства та побутового обслуговування населення управління Харківської обласної державної адміністрації; 10.12.1999 року переведена спеціалістом 1 категорії відділу розвитку підприємства управління розвитку переробної промисловості, підприємництва, торгівлі та побутового обслуговування населення Харківської обласної державної адміністрації;

- з 01.11.2000 року по 31.07.2002 заявник працювала на посаді провідного та головного спеціаліста відділу координації торгівлі та інспектування Харківської обласної державної адміністрації;

- з 01.08.2002 року по 27.12.2004 року заявник була призначена на посаду головного спеціаліста відділу громадського харчування та побутового обслуговування населення управління розвитку споживчого ринку Харківської обласної державної адміністрації;

- з 10.01.2005 року заявник була призначена на посаду заступника начальника відділу ринків з присвоєнням 10 рангу посадової особи місцевого самоврядування Харківської міської ради; з 01.12.2005 року переведена на посаду начальника відділу інформаційно-диспетчерської служби управління споживчого ринку Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради; з 30.08.2006 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу економічного аналізу та інвестиції із збереженням 10 рангу посадової особи місцевого самоврядування; з 01.12.2007 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу промисловості та інвестицій зі збереженням 10 рангу посадової особи місцевого самоврядування; з 01.10.2008 року переведена на посаду головного спеціаліста бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності із збереженням 10 рангу посадової особи місцевого самоврядування; 17.11.2010 звільнена;

- з 19.11.2010 року по 31.12.2013 року заявник посідала посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, економічні та фінансові питання виконавчого комітету Люботинської міської ради; 19.11.2010 року присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Отже, відповідно до записів трудової книжки заявник у періоди з 14.04.1993 року по 31.08.1996 року (3р. 4м.17дн.), з 01.10.1997 року по 30.11.1998 рік (1р. 2м.), з 10.01.2005 року по 31.12.2013 рік (8р. 11м. 21дн.), а загалом понад 12 років працювала на різних посадах місцевого самоврядування в Люботинській та у Харківській міських радах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994р. №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» (далі Постанова № 239) посади радників, консультантів, спеціалістів виконкомів міських Рад обласного підпорядкування, їх управлінь, самостійних відділів та інші прирівняні до них посади віднесено до шостої категорії посад державної служби.

Ця постанова Уряду втратила чинність 26.10.2001р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2001р. №1441 «Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад».

Аналіз наведених нормативних актів свідчить про те, що посади спеціалістів виконкомів міських Рад обласного підпорядкування були віднесенні до посад державних службовців постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року № 239.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2001р. №1435 «Про внесення зміни до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби» (далі за текстом - Постанова № 1435) п. 2 Порядку №283 доповнено абзацом, за змістом якого до стажу державної служби державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Отже, і після 04.07.2001р. стаж державної служби підлягає збільшенню на тривалість роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Так, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (ст. 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування (сім категорій). Посади спеціалістів віднесено до п`ятої, шостої та сьомої категорій відповідно до рівня органів місцевого самоврядування. До шостої категорії віднесено посади, зокрема, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Окрім того, в аспекті пенсійного забезпечення громадянина на відносини за участю заявника як особи, тривалість роботи якої на посадах місцевого самоврядування станом на 01.05.2016р. перевищувала 12 років, підлягають поширенню приписи ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. №2493-ІІІ у редакції Закону України від 02.10.2013р. №1215-IV і правила призначення пенсії державним службовцям.

З огляду на викладене, покладені Управлінням - 2 в основу відмови у призначенні пенсії у порядку ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ судження в частині обчислення стажу державної служби слід визнати юридично неправильними та документально недоведеними.

За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області № 21 від 22.02.2022 щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до норм ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ слід кваліфікувати у якості протиправного та скасувати.

Оскільки у даному конкретному випадку суб"єкт владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, вчинивши управлінське волевиявлення у формі відмови у призначенні пенсії не збирав, не досліджував, не оцінював, не викладав у тексті письмового акту індивідуальної дії жодних юридично значимих факторів призначення пенсії (за виключенням обставин обчислення показника стажу державної служби заявника), то суд у силу ч.4 ст.245 КАС України не знаходить правових підстав для обтяження саме цього органу публічної адміністрації жодним іншим обов`язком, окрім повторного вирішення по суті звернення зацікавленої особи з урахуванням висновків суду по даній справі, позаяк у цій частині відсутній предмет судового контролю у розумінні ч.1 ст.2 та ч.2 ст.2 КАС України через невчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення.

Стосовно вимоги позову про обтяження владного суб`єкта - ГУ ПФУ в Харківській області обов`язком призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 13.01.2022 року пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках виконавчого комітету Люботинської міської ради від 05.01.2022 року № 04-42/1 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка, ранг, надбавка за вислугу років) та від 05.01.2022 року №04-42/2 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, суд зазначає, що владною управлінської компетенцією на призначення пенсії та обчислення розміру пенсії за правилом екстериторіальності у даному конкретному випадку наділений зовсім інший терорган системи ПФУ, а саме - ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Примусове виконання цих функцій ГУ ПФУ в Харківській області за рішенням суду у даному спорі є об`єктивно неможливим, адже ГУ ПФУ в Харківській області має повноваження виключно на виплату на користь заявника пенсії, призначеної та обчисленої ГУ ПФУ в Тернопільській області.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору; дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору; у достатній міри виклав власні міркування з приводу оцінки обставин спору, доводів сторін, тлумачення змісту належних норм права. Решта аргументів окремої детальної оцінки не потребує, позаяк не має юридичного значення для правильного вирішення спору по суті.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №21 від 22.02.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3; код - 14035769) повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 13.01.2022 року щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ з урахуванням висновків суду по даній справі.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, адреса: майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 793,92 грн. (сімсот дев`яносто три гривні 92 копійки).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева