Справа № 380/17344/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2023 року

справа №380/17344/22
провадження № П/380/17480/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у неприйнятті рішення щодо звільнення на підставі абзацу п`ятого підпункту 2 частини четвертої стат ті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з наявністю із числа осіб з інвалідністю ІІ-ї групи одного з своїх батьків, - мами, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби у запас командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проходить військову службу за призовом під час мобі лізації, на особливий період;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 римки капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проходить військову службу за призовом під час мобіліза ції, на особливий період, з військової служби в запас у зв`язку з наявністю із числа осіб з інвалідністю ІІ-Ї групи одного з своїх батьків, - мами, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на підставі абзацу п`ятого підпункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

На обґрунтування позовних вимог повідомив, що 25.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_7 на посаду командира взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 . 10.10.2022 подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 рапорт, в якому просив клопотати перед вище стоячим командуванням про його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до абзацу п`ятого підпункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку із наявністю із числа осіб з інвалідністю ІІ групи одного із батьків, мами ОСОБА_2 . Стверджує, що станом на дату подання цієї позову начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 не прийняв рішення за результатами розгляду його рапорту. Вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_7 , що полягала у неприйнятті рішення щодо його звільнення військової служби за наявності визначених законом підстав, протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та призначив розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. Відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 21.01.2023 (а.с.), тому строк на подання відзиву на позов сплив 06.02.2023. Відповідач станом на 14.02.2023 відзиву на позов не подав, доводів ОСОБА_1 не спростував, про причини неподання відзиву суд не повідомив. Суд на підставі частини четвертої статті 159 КАС України кваліфікує неподання відповідачем (суб`єктом владних повноважень) відзиву на позов без поважних причин як визнання ним позову.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 25.04.1984, а.с. 16).

ОСОБА_2 29.10.2015 встановлена друга група інвалідності пожиттєво (довідка до акта огляду МСЕК серія 10ААВ №885744 за результатами повторного медичного огляду, а.с. 17); вона потребує постійного стороннього догляду, нездатна до самообслуговування (рішення Центральної лікарсько-консультативної комісії Бродівської районної лікарні №688 від 03.10.2022, висновок №688 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі від 03.10.2022, а.с.60-61)

25.02.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 (а.с.11), з 18.06.2022 проходить її в ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді командира взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 15).

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №117 від 18.06.2022 ОСОБА_1 з 18.06.2022 прийняв справи та посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 15).

ОСОБА_1 10.10.2022 подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 рапорт, в якому просив клопотати про його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до абзацу п`ятого підпункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку із наявністю із числа осіб з інвалідністю ІІ групи одного із батьків, мами ОСОБА_2 (а.с. 18). До цього рапорту додав нотаріально засвідчені копії свого свідоцтва про народження та довідки про встановлення другої групи інвалідності матері.

Зі змісту клопотання представника позивача від 14.02.2023 зрозуміло, що ОСОБА_1 продовжує нести службу на посаді командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 , рішення за його рапортом не прийняте, така бездіяльність відповідача перешкоджає позивачу забезпечити постійний догляд матері як особі з інвалідністю другої групи, котра яка потребує постійного стороннього догляду (нездатна до самообслуговування).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону №2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах: […]

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

[…] у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами:

Норми абзацу п`ятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначають, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану в тому числі через такі сімейні обставини (якщо не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку із наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Суд встановив такі істотні фактичні обставини цієї справи:

1) ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації;

2) мати позивача є особою з інвалідність другої групи пожиттєво, відповідно до рішення ЛКК вона потребує постійного стороннього догляду, нездатна до самообслуговування;

3) в жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 із рапортом про звільнення із військової служби у зв`язку із наявністю із числа осіб з інвалідністю ІІ групи одного із батьків, матері ОСОБА_2 , додав до рапорта документи, що підтверджують наведені в рапорті обставини, а також повідомив, що не бажає продовжувати військову службу.

Застосування абзацу п`ятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII до встановлених судом обставин справи дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_1 безальтернативно підлягає звільненню з військової служби.

Позивач стверджує, що відповідач не прийняв жодного рішення за його рапортом від 10.10.2022.

Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також позовну заяву з додатками, проте у встановлені процесуальним законом строки не подав суду відзиву та будь-яких доказів, що спростовували повідомлені позивачем обставини (відсутність будь-якого рішення за рапортом позивача), а також не повідомив суд про наявність будь-яких обставин, що перешкоджали б йому виконати ухвалу суду від 07.12.2022 в частині зобов`язання відповідача надати суду всі матеріали, які були або мали бути взяті до уваги при вчиненні дій/бездіяльності, з приводу яких заявлено цей позов.

З огляду на це суд на підставі частини четвертої статті 159 КАС України дійшов висновку, що відповідач і цю обставину (бездіяльність щодо прийняття рішення за рапортом від 10.10.2022), і позовні вимоги ОСОБА_1 визнає.

Суд також враховує, що від часу подання позивачем рапорта (10.10.2022) до дати розгляду справи сплив доволі тривалий термін (більше чотирьох місяців), тому відповідач міг та повинен був за цей час прийняти рішення за рапортом. Отже, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка полягає у неприйнятті рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за наведених обставин є очевидно протиправною. Суд встановив, що ОСОБА_1 відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом. Закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за встановлених судом обставин. З огляду на це обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним та не суперечить закону.

Відповідно до статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії чи про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Представник позивача посилається на норми частини сьомої статті 139 КАС України та зазначає, що докази на підтвердження таких витрат будуть надані впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду. Оскільки станом на дату постановлення цього рішення ані позивач, ані його представник не надали доказів понесення цього виду судових витрат, підстав для вирішення питання про їх розподіл немає. Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, оскільки позивач на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий звір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 9,19-20,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у неприйнятті рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 НОМЕР_2 на підставі рапорту від 10.10.2022.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ча з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.