Справа № 520/8816/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

15 лютого 2023 р. справа № 520/8816/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з викликом (повідомленням) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник) у порядку адміністративного судочинства (з урахування уточнення позовних вимог) заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині невиконання вимог абз. 4-5 п. 213 розділу ІХ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, а саме: бездіяльність, що полягає у не розгляді документів про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби та за наявності законних підстав надісланні їх командиру військової частини НОМЕР_1 або ненадані ОСОБА_1 відповіді про причини відмови і не повідомлення про це командира військової частини НОМЕР_1 ; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення у відповідності до вимог абз. 4-5 п. 213 розділу ІХ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що позивача було мобілізовано до лав Збройних сил України 19 березня 2022р. В першій половині серпня 2022р. позивач звернувся до командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти із рапортом про звільнення з військової служби із необхідністю догляду з хворою матір`ю відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

11 серпня 2022 р. командиром військової частини НОМЕР_1 було надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_4 запит на проведення перевірки сімейного стану позивача, яким 19.09.2022р. було складено Акт № 12 обстеження сімейного стану. В цей же день вищевказаний Акт було надіслано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 для прийняття подальшого рішення. 19.10.2022р. до ІНФОРМАЦІЯ_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов лист від 14.10.2022р., яким вищезазначений Акт було повернуто для доопрацювання. Позивач вважає дії відповідача такими, що виходять за межі повноважень та вчинені із порушенням вимог закону, оскільки отримавши Акт № 12 керівник ІНФОРМАЦІЯ_5 був зобов`язаний протягом 3-х днів (згідно аналогії закону відповідно до Положення №1153 Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України) або розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець або надати заявнику відповідь про причини відмови і повідомити про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець. Отже, на думку позивача, у ІНФОРМАЦІЯ_5 не було повноважень для повернення Акту № 12 від 19.09.2022р. на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_6 ), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що 16.08.2022р. на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло клопотання командира Військової частини НОМЕР_1 про проведення перевірки сімейного стану солдата ОСОБА_1 , який подав рапорт на звільнення з військової служби. Чинним законодавством України не передбачено процедура та термін проведення обстеження сімейних умов військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Однак, у зв`язку з надходженням звернення командира було прийнято рішення розглянути його, зібрати документи на підставі яких командир матиме можливість прийняти рішення щодо подальшого проходження військової служби. Тому начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 12.08.2022р. було направлено розпорядження начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 . У подальшому, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов Акт обстеження № 12 від 19.09.2022р та зібрані документи. Під час розгляду Акту обстеження було виявлено низку недоліків, які позбавляють можливості прийняти законне та об`єктивне рішення про задоволення клопотання військовослужбовця, а саме: відсутній чи то висновок медико-соціальної експертної комісії, чи то лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про необхідність здійснення постійного догляду за хворою, а також відсутні будь-які документи про проходження позивачем військової служби (тобто не вказано вид служби). Тому було прийнято рішення про повернення на доопрацювання вищевказаний акт з додатками для подальшого з`ясування не встановлених обставин. 19.12.2022р. на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов Акт № 12 від 19.12.2022р. від ІНФОРМАЦІЯ_4 з висновком: «військовослужбовець ОСОБА_1 з наданих його сім`єю документів, підстав для звільнення не має». Відповідачем на підставі наданих документів не знайдено підстав для розгляду питання про звільнення позивача у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю. Відповідні документи були направлені командиру військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком. Відповідач наголошував, що обов`язок проведення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки перевірки сімейного стану військовослужбовця поширюється виключно в разі звільнення військовослужбовців строкової військової служби, а не за призовом під час мобілізації, на особливий період. З твердженням позивача про застосування у даних правовідносинах аналогії закону відповідач категорично не погоджується, оскільки аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування. Відтак, стверджує, що у відповідача відсутні повноваження щодо надання висновків та затвердження Акту, адже норми пунктів 210-215 Положення Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України стосуються звільнення військовослужбовців строкової військової служби.

Третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом - ІНФОРМАЦІЯ_4 ), з поданим позовом також не погодився та зазначив, що в переліку документів не вистачало медичного висновку медико-соціальної експертної комісії матері військовослужбовця (їй наданий висновок № 95 лікарсько-консультативної комісії дійсний для осіб до 18 років). Потреба у постійному догляді за хворою особою підтверджується саме медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років.

Відповідь на відзив у встановлений судом строк позивачем не надано.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже доходить висновку, що учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Зі змісту позову вбачається, що позивач є військовослужбовцем, якого на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 19.03.2022р. мобілізовано до лав Збройних Сил України та призначено стрільцем 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до командиру 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти із рапортом про звільнення з військової служби осіб які проходять військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, за сімейними обставинами, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю відповідно до пп. «г» п.2. ч.4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У позові заявник стверджує, що до рапорту було надано всі необхідні для його розгляду документи.

Проте суд відмічає, що переліку та копій цих документів до матеріалів справи позивачем не надано, а із копії наданого рапорту наявності будь-яких додатків не вбачається.

Даний рапорт командиром військової частини НОМЕР_1 було скеровано 11.08.2022р. за №728 до ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням проведення перевірки сімейного стану солдата ОСОБА_1 та про результати проведеної перевірки надати «Акт обстеження сімейного стану».

Ці документи були отримані ІНФОРМАЦІЯ_7 16.08.2022р. № 5713/ВБ.

На виконання листа командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022р. № 728 ІНФОРМАЦІЯ_7 05.09.2022р. було направлено лист до ІНФОРМАЦІЯ_5 з проханням надати розпорядження для проведення акту обстеження сімейного стану солдата ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

12.08.2022р. ІНФОРМАЦІЯ_6 направив до ІНФОРМАЦІЯ_4 лист командира Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення обстеження сімейно-побутових умов солдата ОСОБА_1 з метою звільнення його з військової служби за сімейними обставинами. РТКЦ було зобов`язано за результатами перевірки скласти акт обстеження сімейного стану з відповідним висновком згідно ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який надіслати для розгляду начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19.09.2022р. ІНФОРМАЦІЯ_7 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 Акт обстеження сімейного стану №12 від 19.09.2022р., зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 - мати солдата військової служби ОСОБА_1 , потребує сторонньої допомоги, за медичним висновком №95 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; інших близьких родичів, які б за законом мали її утримувати і надавати допомогу, не має. У зв`язку з вище зазначеним підтверджуючими документами вказаний військовослужбовець має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

14.10.2022р. ІНФОРМАЦІЯ_6 за вих. № 6/748 даний Акт обстеження було направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 для доопрацювання, у зв`язку з тим, що у наявному пакеті документів відсутній чи то висновок медико-соціальної експертної комісії, чи то лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, натомість є Висновок №95 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі із зазначенням мети: для одержання компенсації фізичною особою яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі. Також відсутні будь-які документи про проходження ОСОБА_1 військової служби саме за контрактом.

19.12.2022р. на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов доопрацьований Акт обстеження сімейного стану № 12 від 19.09.2022р. В супровідному листі зазначено, що даний акт тривалий час не доопрацьовувався в зв`язку з неповним пакетом документів, а саме: (до висновку №95 не вистачало медико-соціальної експертної комісії).

Зі змісту Акту № 12 від 19.12.2022р. обстеження сімейного стану судом з`ясовано, що військовослужбовцю за мобілізацією ОСОБА_1 для звільнення з лав ЗСУ на підставі п.п. «г» п.2 ч.4. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в наданому пакеті документів не вистачає медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, його матері ОСОБА_2 . Згідно Постанови КМУ від 12.06.2013р. №413, сімейними обставинами та іншими поважними причинами, є потреба у постійному догляді за хворою особою, що підтверджується саме медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років. З наданих родиною ОСОБА_1 документів, мати військовослужбовця не має медичного висновку медико-соціальної експертної комісії (їй наданий висновок №95 лікарсько-консультативної комісії дійсний для осіб до 18 років). Тож військовослужбовець ОСОБА_1 з наданих його сім`єю документів, підстав для звільнення не має. Крім того, наданий висновок помічника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з правової роботи начальника юридичної групи ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якого вбачається, що на підставі наданих документів, відповідно до п.п. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час дії воєнного стану у військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 не вбачається підстав для розгляду питання про звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 погодився із висновком комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 та висновком помічника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з правової роботиначальника юридичної групи ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19.12.2022р. зазначений акт обстеження було направлено командиру військової частини НОМЕР_1 .

Стверджуючи про невідповідність закону дій ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо надіслання акту обстеження на доопрацювання, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи відповідність закону діянь відповідача з приводу вчиненої, на думку позивача, бездіяльності з приводу не розгляду документів про дострокове звільнення військовослужбовця, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права. У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі за текстом - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч.3). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4). Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.(ч.6).

Указом Президента України від 24.02.2022р. № 62/2022 «Про введення воєнного стану в України» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (затверджено Законом України від 24.02.2022р. № 2102-IX), який наразі триває.

Визначення поняття воєнний стан міститься в ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно якого воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація). Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Виключний перелік підстав для звільнення з військової служби передбачений статтею 26 Закону №2232-ХІІ, з урахуванням виду проходження служби.

Так, згідно з п.п. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.п. «г» п.3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі за текстом Положення № 1153).

Відповідно до п.п.2 п. 225 Положення № 1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз. 1 п. 233 Положення № 1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби.

Відповідно до вимог п. 213 Положення № 1153 (розділу IX. Особливості проходження строкової військової служби) військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів "б", "в", "г" частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". У разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану. Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. ІНФОРМАЦІЯ_8 зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець. У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

На підставі вищенаведеного вбачається, що п. 213 Положення № 1153 встановлений відповідний порядок для розгляду рапортів військовослужбовців для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами.

Отже, норми законодавства, на які посилається заявник, стверджуючи про протиправну бездіяльність відповідача, стосуються окремого виду військової служби строкової військової служби та не регулюють порядок та строк розгляду рапортів військовослужбовців, які зараховані до лав Збройних Сил України під час мобілізації у воєнний час до оголошення демобілізації.

Сторони по справі ці обставини не заперечують.

Продовжуючи розгляд справи по суті суд відмічає, що за загальним правилом бездіяльністю є пасивна правова поведінка особи, яка втілюється у невчиненні компетентним суб`єктом управлінської функції, а підставою для кваліфікації бездіяльності як протиправної є нереалізація владного повноваження за умови існування приводу для виконання покладеного законом завдання.

Стосовно посилання заявника на ч.6 ст. 7 КАС України, відповідно до вимог якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином саме суду надано право на застосування або аналогії закону або аналогії права.

Суб`єкт владних повноважень таким право не наділений, натомість процесуальний закон містить чітку вказівку про неможливість застосування як аналогії закону, так і аналогії права відносно визначення підстав, меж повноважень та способу дій суб`єкта владних повноважень.

Отже, в даному випадку відсутні норми чинного законодавства, які були не реалізовані відповідачем по справі.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти із рапортом про звільнення з військової служби з посиланням саме на норми пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (підстави припинення військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період).

Акт обстеження сімейного стану №12 від 19.09.2022р., наданий 19.09.2022р. ІНФОРМАЦІЯ_7 , містить висновок про право військовослужбовця на звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (підстави припинення військової служби за контрактом).

Отже, висновок Акту містив посилання на норму закону, яка регулює правовідносини щодо припинення іншого виду військової служби.

У ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що рапорт позивача було вирішено по суті 19.12.2022р., про що було повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 .

Вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за наслідками розгляду рапорту, позивачем не заявлялась.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить відхилити.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значими факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини в контексті змісту та мотивів оскарженого управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

вирішив:
Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева