Справа № 120/9593/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залучення другого відповідача

м. Вінниця

17 лютого 2023 р. Справа № 120/9593/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області. У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди з 27 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди з 27 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року на підставі ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач працює на посаді судді Іллінецького районного суду Вінницької області та має право на отримання суддівської винагороди відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

13.04.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України № 553-IX від 13.04.2020 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі Закон № 553-ІХ), яким статтю 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" викладено в наступній редакції: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року".

За словами позивача, у період з 27 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року відповідач виплатив йому суддівську винагороду із застосуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 553-IX. Як наслідок, розмір суддівської винагороди позивача зменшився.

Позивач вважає зазначені дії відповідача протиправними і такими, що порушують конституційні гарантії незалежності суддів, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 22.11.2022 відкрито провадження у справі та, відповідно до ст. 262 КАС України, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Запропоновано позивачу подати до суду письмові пояснення щодо процесуального питання пов`язаного із залученням співвідповідачем або третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі - Державну судову адміністрацію України, із урахуванням правових висновків Верховного Суду при розгляді подібних справ.

06.01.2023 до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Мотивуючи відзив відповідач зіслався на те, що 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон № 553-ІХ, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, а саме: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні суддівської винагороди.

Тому, з 18.04.2020 до 28.08.2020 суддям Іллінецького районного суду Вінницької області, суддівська винагорода виплачувалася з врахуванням встановлених вищевказаних законом обмежень.

19.01.2023 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою від 22.11.2022 документи.

Розглядаючи справу, суд дійшов висновку про наявність підстав для залучення з власної ініціативи до участі як другого відповідача Державну судову адміністрацію України із таких мотивів.

Відповідно до частин третьої - четвертої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Розглядаючи спір у подібних правовідносинах щодо виплати суддівської винагороди із застосуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 553-IX, Верховний Суд сформував висновки, що мають значення для розгляду процесуального питання про суб`єктний склад відповідачів у цій справі (постанова від 18.04.2022 у справі № 260/4417/20). Зміст висновків полягає у наступному.

"Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України (далі - ДСА) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Тому для правильного вирішення справи необхідно з`ясувати також правовий (звідси і процесуальний) статус ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди (позивачу), передбачених частинами першою, третьою статті 29 Закону № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-IX), адже Територіальне управління Державної судової адміністрації України як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня може здійснювати свої повноваження виключно в межах тих асигнувань, які ДСА затвердила у його кошторисі (на 2020 рік)".

У цьому зв`язку Верховним Судом зазначено, що виплата суддівської винагороди (відповідачем) із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-IX), могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що вочевидь свідчить про безпосередню участь ДСА у механізмі фінансування видатків на виплату суддівської винагороди, зокрема й до появи заборгованості з її виплати протягом квітня-серпня 2020 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Крім того, Суд зазначив, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. Ураховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА).

Як вбачається з пояснень відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, як розпорядник бюджетних коштів не могло виплачувати позивачу суддівську винагороду понад виділені йому для цього бюджетні асигнування головним розпорядником.

Крім того, із урахуванням усталених правових позицій Верховного Суду сформованих при розгляді подібних спорів, у випадку наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , обрання ефективного способу захисту його прав буде неможливим без залучення до справи Державної судової адміністрації України у статусі другого відповідача.

В такому випадку, суд доходить висновку про наявність підстав для залучення Державної судової адміністрації України у процесуальному статусі другого відповідача.

Частиною 6 ст. 48 КАС України визначено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Отже, у зв`язку із залученням другого відповідача, розгляд справи розпочинається спочатку. Водночас другому відповідачу необхідно надати час для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України.

Керуючись ст.11, 48, 162, 248, 256, 293, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ

1. Залучити до участі в адміністративній справі № 120/9593/22 як другого відповідача Державну судову адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ).

2. Встановити другому відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

3. Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: "http://court.gov.ua/fair/".

4. Копію ухвали надіслати сторонам, а залученому другому відповідачу також копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Богоніс Михайло Богданович