Справа № 380/6881/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року

справа №380/6881/20

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника позивача Іваненко О.В.,

представників відповідачів Новосядло В.Р., Богомазової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівської міської ради про демонтаж самочинно влаштованої огорожі,

в с т а н о в и в :

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (місцезнаходження: 79022, м.Львів, вул.І.Виговського, 34, ) (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі відповідач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) (далі відповідач-3, ОСОБА_3 ) (разом відповідачі), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлену капітальну цегляну огорожу довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0 м. на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони вулиці Сполучної.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачами самовільно, без відповідного дозволу, влаштована капітальна цегляна огорожа довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0м на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони вулиці Сполучної.

Зазначає, що листом Департаменту містобудування від 26.12.2019 №4-2403-2851 районній адміністрації скеровано акт обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_2 від 15.11.2019 для вжиття відповідних заходів. Із даного акту слідує, що громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самовільно зайняли та використовують земельну ділянку на АДРЕСА_2 . Із плану-схеми цього акту вбачається, що відповідачі встановили огорожу на червоній лінії.

За результатами проведених заходів ЛКП «Сигнівка» складено протоколи від 04.05.2020 про адміністративне правопорушення, вчинене гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП. За результатами розгляду протоколів, адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанови про адміністративне правопорушення №119 від 02.06.2020 та №120 від 02.06.2020, якими на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі по 1020 грн. В подальшому позивачем видано Розпорядження №305 від 12.06.2020, яким рекомендовано відповідачам демонтувати капітальну цегляну огорожу з металевими воротами та хвірткою, влаштованою на земельній ділянці комунальної власності зі сторони АДРЕСА_3 . Проте, відповідачами самочинно встановлена огорожа демонтована не була, про що свідчать акти від 10.08.2020, складені ЛКП «Сигнівка».

Таким чином вважає, що спірні правовідносини в цій сфері обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Позивачем до моменту звернення до суду з даним позовом було вжито усіх можливих заходів реагування на порушення вимог містобудівного законодавства, законодавства щодо благоустрою населених пунктів, як шляхом винесення відповідного розпорядження щодо рекомендації демонтувати самовільну огорожу, так і шляхом притягнення до адміністративної відповідальності відповідачів. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 31.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівську міську раду (місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ).

Представник відповідачів Грабінської М.В. та ОСОБА_3 19.10.2020 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що на момент придбання будинку та земельної ділянки відповідачами спірна огорожа уже була збудована. Відповідачі не були повідомлені про складання будь-яких розпорядчих документів про знесення цієї огорожі, оскільки ніхто відповідачів не викликав, жодних повідомлень щодо розгляду адміністративної справи їм не поступало. Про позов довідались лише після отримання Ухвали суду про відкриття провадження та ознайомлення із матеріалами справи.

Стверджують, що спірна огорожа перебуває на вулиці Сполучна, яка є їх єдиним входом до будинку, а в Розпорядженні від 12.06.2020 №305 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі» вказана АДРЕСА_4 . Звертають увагу суду, що позивач діяв всупереч Закону України «Про благоустрій населених пунктів», всупереч своєї Ухвали Львівської міської ради від 21.04.2011р. №376 «Про затвердження правил благоустрою м. Львова», що призвело до передчасних позовних вимог та перевищення своїх повноважень позивачем, порушення процедури та порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає, що Розпорядження носить лише рекомендаційний характер, а жодного документу, який би зобов`язував відповідачів демонтувати спірну огорожу не існувало. Вважають, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Представник відповідача Мицюк О.В. 11.11.2020 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що матеріалами справи не підтверджено факт обізнаності ОСОБА_1 щодо винесеного розпорядження №305 від 12.06.2020, складення актів огляду огорожі на місцевості, попередження ЛКП «Сигнівка» щодо звернення до суду в разі невиконання розпорядження. Вказує, що у п. 2 розпорядження №305 від 12.06.2020 зазначено про демонтаж огорожі зі сторони АДРЕСА_3 , проте у акті обстеження від 15.11.2019 міститься інформація про огляд огорожі на АДРЕСА_2 . Тому, наведені факти свідчать про те, що п. 2 розпорядження №305 від 12.06.2020 містить очевидну невідповідність місцезнаходження спірної огорожі, що є наслідком неправомірної вимоги про її демонтаж до ОСОБА_1 , оскільки така вимога передбачає демонтаж іншої огорожі, що може зумовити для відповідачки матеріальні збитки та інші негативні насліди. Зазначає, що ОСОБА_1 придбала будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 з 24.10.2014, а спірна огорожа станом на день придбання нерухомого майна уже була розташована на земельній ділянці.

Відтак вважає, що позивачем не представлено жодних доказів встановлення спірної огорожі саме ОСОБА_1 , відсутні докази отримання ОСОБА_1 як актів огляду огорожі на місцевості, так і попередження і загалом існування розпорядження №305 від 12.06.2020, що є обов`язком позивача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.01.2021 провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №380/11532/20 за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації від 12.06.2020 №305 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_4 ».

Від представника позивача 06.10.2022 надійшли додаткові пояснення, в яких позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки відповідачі продовжують незаконне використання спірної огорожі, не надають доступ територіальній громаді міста, самовільно зайняли земельну ділянку та нею користуються. Більше того, рішенням у справі №380/11532/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації про скасування розпорядження від 12.06.2020р. №305 відмовлено, рішення набрало законної сили.

Ухвалою суду від 31.10.2022 провадження у справі №380/6881/20 поновлено та справа призначена до розгляду.

Представником відповідача Мицюк О.В. 16.11.2022 подані додаткові пояснення, разом з якими долучено копії рішень судів у справі №462/7254/20. Вказує, що постанова адміністративної комісії №120 від 02.06.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасована постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, відтак рішенням суду встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. Надає докази відсутності належного інформування ОСОБА_1 щодо складання актів огляду огорожі на місцевості та інформування щодо існування розпорядження від 12.06.2020 №305.

Від представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18.11.2022 та 24.12.2022 надійшли додаткові пояснення, з якими долучено до матеріалів справи копії рішень Залізничного районного суду м.Львова від 09.02.2021 та Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі № 462/6437/20 за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації про скасування постанови №119 від 02.06.2020 про притягнення її до адміністративної відповідальності у сфері благоустрою за ст. 152 КУпАП, п. 20.1.24, п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності скасована. Вказує, що цими судовими рішеннями встановлено, що спірна огорожа не встановлювалась відповідачами, відтак позовні вимоги Залізничної районної адміністрації є необґрунтованими. Просить у позові відмовити у повному обсязі.

Третя особа, Львівська міська рада, правом на подання пояснень не скористалась.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у відзивах на позовну заяву та поясненнях. Просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа - Львівська міська рад участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце проведення такого.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках будинку, за адресою: АДРЕСА_5 . Право власності зареєстроване 26.02.2015 Також їм на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2015 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :008:0049 за адресою: АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0375 гр.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_6 , право власності зареєстроване 22.10.2014. Крім цього, на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2014 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0254 га (кадастровий номер :05:008:0048), яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ,

Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 05.11.2019 №132 створено комісію з метою обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_2 ). Цією комісією 15.11.2019 складений акт обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_2 із зображенням схеми самочинно влаштованої огорожі.

Працівниками ЛКП «Сигнівка» 04.05.2020 складено відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП.

Постановами адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації ЛМР №119 та №120 від 02.06.2020 за порушення п. 20.1.24 та п. 20.1.31 Правил благоустрою м.Львова, ст. 152 КУпАП за самочинно влаштовану огорожу з металевими воротами та хвірткою на самовільно захопленій території об`єкта благоустрою м. Львова за адресою: АДРЕСА_5 та 10В ОСОБА_2 та ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу по 1020 грн.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №305 від 12.06.2020 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_4 » рекомендовано ОСОБА_1 , власниці будинку АДРЕСА_3 , в термін до 15.08.2020 демонтувати капітальну цегляну огорожу довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0 м, самочинно влаштовану на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони АДРЕСА_3 . Крім цього, рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , співвласникам будинків АДРЕСА_3 , в термін до 15.08.2020 демонтувати капітальну цегляну огорожу довжиною 4,0 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0 м, самочинно влаштовану на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони АДРЕСА_3 . При невиконанні гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 даного розпорядження, зобов`язано ЛКП «Сигнівка» в термін до 30.08.2020 підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації відповідні документи для звернення до суду про примусове демонтування огорожі.

Комісією ЛКП «Сигнівка» 10.08.2020 складено акти обстеження прибудинкової території будинків АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 , яким встановлено, що відповідачами не виконано Розпорядження №305 від 20.06.2020 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_4 ».

Не погодившись із постановою адміністративної комісії №120 від 02.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова про її скасування та закриття провадження у справі. Відповідно до Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі №462/7254/20 вказана постанова скасована, провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито.

Крім цього, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2021 у справі № 462/6437/20 адміністративний позов ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови №119 від 02.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, пунктами 20.1.24, 20.1.31 правил благоустрою м. Львова задоволено, вказана постанова скасована, провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2021 у справі №462/6437/20 залишено без змін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 №380/11532/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації ЛМР про скасування Розпорядження від 20.06.2020 №305 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_4 » відмовлено. Суд у цій справі встановив, що оскаржуване розпорядження не порушує прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки позивачка не позбавлена права захистити свої права у випадку подання відповідачем, в порядку визначеним чинним законодавством, до суду позову про знесення самочинно збудованої огорожі, шляхом подання відповідних заперечень на позов.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №380/11532/20 залишено без змін.

Оскільки відповідачі добровільно не виконали вимоги Розпорядження №305 від 20.06.2020 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі по АДРЕСА_4 », на підставі передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою м. Львова, Ухвали №777 від 14.07.2016 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», «Положення про Залізничну районну адміністрацію ЛМР та її структури», позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною 7 ст. 376 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що демонтаж об`єктів самовільного будівництва відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

Так, розпорядженням №305 від 12.06.2020 позивач запропонував відповідачам добровільно здійснити демонтаж огорожі у визначений строк та зазначив, що невиконання розпорядження буде підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Законом України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - роботи щодо відновлення території благоустрою).

Вимога розпорядження №305 від 12.06.2020 демонтувати самочинно влаштовану цегляну огорожу з металевими воротами спрямована на її повне руйнування, а тому за правовими наслідками є рівнозначною до подальшої реалізації вимоги про знесення самочинного будівництва, яка передбачена частиною сьомою статті 376 ЦК України.

Відтак, для задоволення такої вимоги слід встановити наявність умов, передбачених статтею 376 ЦК України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи, яка встановила таку огорожу від проведення перебудови.

Позовні вимоги про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості є крайньою мірою, які можуть бути задоволені судом, лише після використання всіх доступних умов захисту.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього кодексу, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини 7 статті 376 ЦК України необхідно встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється особа, яка встановила самочинну огорожу від такої перебудови, чи необхідно отримати особі відповідний дозвіл на спірну огорожу, хто саме встановив спірну огорожу та яким чином вона порушує права особи, яка звернулась із заявою до позивача, а також яким ознакам самочинного будівництва відповідає спірна огорожа. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, і коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особі до відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 справа №725/5630/15-ц зазначає, що юридичними фактами, які складають підставу знесення самочинного будівництва, є: 1) істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечать суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила будівництво від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є порушення будівельних норм і правил, необхідно встановити, які документи необхідно отримати особі для зведення спірної огорожі.

Згідно з пп. 1 п. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» № 2807-VI, на об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом.

Так, відповідно до ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 7 червня 2017 № 406, затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (далі - Постанова № 406).

Пунктом 6 Постанови № 406 передбачено, що зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема парканів, не потребує оформлення документів, що дають право на їх зведення.

Тобто, законодавством визначено, що до будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, належить, зокрема, паркан (огорожа).

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо необхідності отримання відповідачами дозволу на влаштування огорожі у порядку, передбаченому рішенням Львівської міської ради №834 від 09.09.2011 «Про затвердження положення про порядок влаштування огорож у м.Львові», оскільки відповідно до ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» обов`язок отримання дозволу на влаштування об`єктів благоустрою повинен бути передбачений законом, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Суд також враховує, що долученими позивачем до матеріалів справи фотографіями підтверджується, що спірна огорожа по вулиці Сполучній встановлена ближче до будинків відповідачів ніж інші об`єкти благоустрою (гараж та огорожа інших ділянок) по лінії вулиці. Відтак, позивачем не надано доказів того, що спірна огорожа встановлена на земельній ділянці комунальної власності в межах червоних ліній.

Водночас, відповідачами надано докази того, що будівництво належних їм житлових будинків та огорожі розпочато іншою особою, а саме ОСОБА_8 на підставі належно оформлених дозвільних документів.

Суд звертає увагу, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.2015 право власності на будівлю за адресою: П`ясецького 10В ОСОБА_2 і ОСОБА_3 набули в рівних частках 26.02.2015. Земельна ділянка для обслуговування даного будинку також набута 26.02.2015 згідно з договором купівлі-продажу від 26.02.2015 та зареєстрована в цей же день, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 набула земельну ділянку згідно з договором купівлі-продажу від 14.07.2014, а реєстрація права власності на будинок за ОСОБА_1 відбулась 22.10.2014.

Долученим представником ОСОБА_9 до матеріалів справи будівельним паспортом №50/2014 від, який подано ОСОБА_8 в Департамент містобудування Львівської міської ради та затверджений 04.06.2014, встановлені вимоги до забудови земельної ділянки. Зокрема, щодо типу огорожі вказано, що огорожа земельної ділянки повинна відповідати високим художньо-естетичним вимогам: висота огорожі повинна відповідати вимогам СН-441-72, але не перевищувати 2,0 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стіною); нижня, цокольна частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м; верхня частина огорожі повинна бути прозорою. Коефіцієнт прозорості (відношення прозорих частин огорожі до суцільних частин огорожі)повинен бути більшим за 50 відсотків. Для влаштування огорожі необхідно використовувати природні та традиційні матеріали: камінь, облицювальну цеглу, бетон, дерево, а також металеві елементи - кований та прокатний матеріал, металеву сітку.

Позивачем не надано доказів того, що спірна огорожа не відповідає наведеним вимогам будівельного паспорта.

Суд також враховує, що відповідно до містобудівних обмежень та сервітутів користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 від 12.02.2014 №2401-3вих 241, які видані ОСОБА_8 , земельна ділянка розміщена поза межами червоних ліній вулиці. При цьому, землекористувач зобов`язаний забезпечувати доступ на ділянку відповідним інженерним службам міста для ремонту та обслуговування інженерних мереж.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що твердження позивача про самовільне встановлення відповідачами спірної огорожі в межах червоних ліній та наявність перешкод в обслуговуванні інженерних мереж спростовується поданими відповідачами доказами.

Відтак, позивачем не встановлена особа, яка збудувала спірну огорожу, а також не досліджено питання чи така огорожа підпадає під ознаки самочинного будівництва.

Можливість знесення самочинного будівництва закон пов`язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням відповідного розпорядження.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №464/3864/15-а,від 15.11.2019р. у справі №462/5892/15-а, від 20.11.2019р. у справі №450/3297/14-а.

Крім цього суд зазначає, що позивач не надав доказів, що встановлення спірної огорожі суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб. Не надав також доказів відмови відповідачів у наданні доступу до земельної ділянки для обслуговування інженерних мереж. Натомість користування відповідачами спірною огорожею не є діями, які спрямовані на самовільне захоплення земельної ділянки та/чи створення перешкод у користуванні нею, а слугує єдиним входом до будинків відповідачів.

Суд також враховує обставини, що встановленні рішенням Залізничного районного суду від 09.02.2021 у справі №462/6437/20 та постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №462/6437/20 та від 11.05.2021 у справі №462/7254/20, якими скасовано постанови адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №119 та №120 від 02.06.2020 та закрито провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно відповідачів.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що позивачем не встановлені ознаки самочинного встановлення огорожі, не наведені факти порушення будівельних норм та/чи інтересів третіх осіб, не встановлені особи, які встановили огорожу та на яких є обов`язок у її знесенні у випадку наявності ознак самочинного будівництва.

На підставі досліджених судом доказів та фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи суд вважає, що в задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівської міської ради про зобов`язання демонтувати самовільно встановлену капітальну цегляну огорожу довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0м необхідно відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівської міської ради про демонтаж самочинно влаштованої огорожі - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 16.02.2023.

Суддя Р.І. Кузан