Справа № 320/17239/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до УПСЗН Ірпінської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача здійснити з 01.12.2021 нарахування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії УПСЗН Ірпінської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов`язано УПСЗН Ірпінської міської ради здійснити з 01.12.2021 нарахування ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищують величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, однак позивач відповідну інформацію не подавав, тому його повідомлено листом про необхідність подання підтверджуючих документів для вирішення питання про розрахунок пільги.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач ігнорує обставину прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.12.2018 №12-р/2018, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України ч.6 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала умову для надання пільги учасникам війни, а саме, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не має перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус учасника війни та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.09.2017 (а.с.9).

За результатами його звернення до відповідача щодо отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, як учаснику війни, листом від 30.11.2021 №5986 позивача повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї" пільги на оплату з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї у розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (3180 грн), внаслідок чого йому необхідно подати до структурного підрозділу соціального захисту населення декларацію про доходи сім`ї за формою згідно з додатком до постанови. Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» пільговик для включення до Реєстру має подавати до структурного підрозділу соціального захисту населення відповідний пакет документів. На цих підставах, позивачеві запропоновано надати перелік документів для оформлення пільг на оплату житлово-комунальних послуг, як учаснику війни (а.с.22-24).

Вважаючи таку відмову у призначенні пільг протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 щодо надання позивачем додаткових документів, зокрема, декларації про доходи позивача, членів сім`ї за шість місяців, що передують місяцю звернення, або документів, що підтверджують відсутність доходів за такий період, є безпідставним та таким, що нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні ч.5 ст.17 Конституції України, а відсутність документів для постановлення на облік у вказаному Реєстрі не може бути самостійною підставою для відмови у розгляді по суті звернення позивача, з огляду на наявність беззаперечного права позивача на відповідну пільгу.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 наведеного Закону учасникам війни надаються такі пільги, зокрема: 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю); 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Абзацом 2 пп.1 п.9 р.І Закону №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статтю 14 Закону №3551-XII доповнено частиною шостою такого змісту:

«Установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

У зв`язку з прийняттям Закону №76-VIII Кабінетом Міністрів України постановою від 04.06.2015 №389 затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, пунктом 3 якого передбачено, що пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 у справі №1-6/2018(2791/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України абз.2 пп.1 п.9 р.І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12. 2014 №76-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що встановивши у ч.6 ст.14, ч.2 ст.16 Закону №3551-XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні частини п`ятої статті 17 Конституції України.

Конституційний Суд України зауважив, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною 1 ст.65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною 5 ст.17 Конституції України в поєднанні з частиною 1 цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

При цьому, вказаним рішенням від 18.12.2018 №12-р/2018, Конституційний Суд України відтермінував на три місяці втрату чинності частиною 6 ст.14 Закону №3551-XII з метою відновлення державою попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, виділення коштів у Державному бюджеті України, та внесення відповідних зміни до законів України.

Таким чином, з 19.03.2019 (після збігу тримісячного строку з дня прийняття рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018) частина 6 ст.14 Закону №3551-XII втратила чинність та застосуванню не підлягає, внаслідок чого при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, яка була передбачена цією нормою, зокрема, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у наданні позивачу як особі, яка має статус учасника війни, 50% знижки плати за користування комунальними послугами, передбаченої п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону №3551-XII з мотивів не подання документів для встановлення обставини щодо не перевищення розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї позивача в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців над величиною доходу, який надає право на податкову соціальну пільгу.

Суд зазначає про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Порядку №389, оскільки зазначений порядок прийнято на реалізацію положень Закону №76-VIII, норми якого визнано неконституційними згідно із зазначеним Рішенням Конституційного Суду України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на отримання відповідних пільг, визначених у п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону №3551-XII, не кореспондується з обставиною наявності щодо нього інформації в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги. Відсутність позивача у відповідному переліку не має мати наслідком позбавлення його права на пільги, які прямо передбачені чинним законодавством.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити з 01.12.2021 нарахування ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.4, 5, 6 ч.1 ст.14 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань та рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині не задоволених позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 16 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.О.Аліменко