Справа № 200/6/23
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення заяви без задоволення

16 лютого 2023 року Справа №200/6/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про залишення позову без розгляду в адміністративній справі позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за відпустку, як Учаснику бойових дій за період з 21.11.2019 року по 24.05.2022 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби цивільного захисту 24.05.2022 року; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учаснику бойових дій за період з 21.11.2019 року по 24.05.2022 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби цивільного захисту 24.05.2022 року; стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи.

До суду надійшла заява Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про залишення позову без розгляду, яка обгрунтована тим, що частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Позивачем подано до суду позов 31.12.2022, тобто через 7 місяців. Разом із цим, клопотання про поновлення строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами позивачем не подано та не вказано поважних причин пропуску цього строку.

Розглянувши зазначену заяву, суд дійшов висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Згідно до положень частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, суд звертає увагу, що підставою звернення позивача з цим позовом до суду стало не нарахування та невиплата відповідачем компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, неправильним розрахунком грошового забезпечення, яке виплачувалося за період служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон 2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до положень статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (абзац перший частини першої).

До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).

Отже, у спірному випадку позивачем порушено питання про виплату грошового забезпечення, яке складається з основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, заявлений позов фактично стосується права позивача на виплату належного йому грошового забезпечення.

Разом з тим, у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Тобто, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції яка діяла на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України, (в редакції яка діяла на час звільнення позивача з військової служби) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату, на час звільнення позивача з військової служби, не обмежувалося будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає із зазначеної норми.

Таким чином, стаття 233 Кодексу законів про працю України є спеціальною нормою по відношенню до частини 5 статті 122 КАС України, оскільки стосується саме виплати сум, які належать особі при звільненні.

19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, стаття 233 Кодексу законів про працю України врегульовує питання строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Так, відповідно до частин 1 та 2 даної норми (в редакції станом на дату подання позовної заяви до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, з огляду на внесенні до ст. 233 КЗпП України зміни, відбулися зміни в частині строку, в який особа може реалізувати своє право на судовий захист у разі невиплати усіх належних їй сум при звільненні.

Суд звертає увагу, що внесені зміни до ст.233 КЗпП України, шляхом встановлення строків реалізації права на судовий захист, звужують права позивача на такий захист, в порівняні до того, що на час звільнення зі служби позивач не був обмежений будь-яким строком щодо судового захисту. У свою чергу, ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, оскільки право звернення до суду у позивача виникло внаслідок не здійснення з ним повного розрахунку при звільненні, то застосування положень ч.2 ст.233 КЗпП України в новій редакції до правовідносин, які фактично виникли у травні 2022 році (місяць звільнення позивача зі служби), то застосування ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції Закону 2352) буде суперечити Основному закону.

По-друге, положення ч.2 ст.233 КЗпП України не лише визначають строки реалізації права на судовий захист, а й визначають час, з якого починається перебіг такого строку, а саме: «з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні».

У свою чергу, Законом 2352 не лише внесено зміни до ст.233 КЗпП України, а і до ст.116 КЗпП України, якою, з урахуванням змін, передбачено, що про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Отже, саме з подією отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнення, законодавець пов`язує перебіг тримісячного строку для звернення з позовом до суду.

Як зазначено вище, позивача звільнено зі служби 24.05.2022 року, тобто до внесення змін до ст. 116 КЗпП України, якою передбачено обов`язок роботодавця письмово повідомити працівника не лише про нараховані суми, а й фактично виплачені, при цьому, з конкретизацією сум по кожному із виду виплат.

Такого повідомлення позивач не отримувала та не могла отримувати, у зв`язку з відсутності таких вимог закону на час її звільнення.

Отже, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку залишити без задоволення заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. 121, 122, 295 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про залишення позову без розгляду - залишити без задоволення.

Ухвала складена та підписана 16 лютого 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Троянова