Справа № 280/12931/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Справа № 280/12931/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до - Головного управління ДПС у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області) та Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу суми боргу (недоїмки) в розмірі 35588,74 грн. щодо сплати єдиного соціального внеску;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57916-50У від 18.11.2020, винесену відповідачем.

В обґрунтування позову вказує, що у період з 01.07.1994 по 12.09.2002 працював у Запорізькій обласній колегії адвокатів. На підставі рішення Ради адвокатів у Запорізькій області від 16.10.1996 Запорізькою обласною КДКА видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак в подальшому право на зайняття адвокатською діяльністю, на підставі його заяви було зупинено. Крім того, зазначає про те, що з 2002 року був призначений на посаду судді безстроково. На даний час право на зайняття адвокатською діяльністю ним не поновлювалося. Посилаючись на приписи Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стверджує, що правовим наслідком зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю є неможливість зайняття адвокатською діяльністю на певний строк, при цьому свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності і не є підставою та доказом її здійснення. Відтак враховуючи те, що з 2002 року він не здійснює адвокатської діяльності та не отримує доходів від неї, оскільки не має усіх визначених чинним законодавством підстав для її здійснення, обов`язок щодо сплати єдиного внеску у нього відсутній. Вважаючи, що оскаржувана вимога є такою, що прийнята за відсутності правових підстав для її прийняття, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.12.2021 заяву позивача про забезпечення позову у справі № 280/12931/21 задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67290923, яке відкрите Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого документа вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57916-50У від 18.11.2020, що складена Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/12931/21.

Відповідач позов не визнав, 19.01.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 3876), у якому, зокрема пояснює, що згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16.10.1996 та є платником єдиного соціального внеску. Посилаючись на приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вказує про те, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність. Стверджує, що станом на 18.11.2020 позивачу нараховано до сплати єдиного соціального внеску у сумі 35588,74 грн, дана сума нарахована за період з 09.02.2018 по 31.10.2020. Відповідно до чинного законодавства та на підставі даних інтегрованої картки платника ГУ ДПС у Запорізькій області була сформована та надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу боржника вимога № Ф-57916-50У від 18.11.2020 на суму 35588,74 грн та 23.12.2020 була повернута поштою з відміткою «за закінченням термінів зберігання». Додатково вказав про те, що станом на 06.01.2021 у позивача обліковується борг по єдиному внеску у сумі 11249,48 грн. На підставі вищевикладеного просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

З наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_1 :

у період з 01.07.1994 по 12.09.2002 працював у Запорізькій обласній колегії адвокатів;

у період з 13.09.2002 по теперішній час працює на посаді судді.

На підставі рішення Ради адвокатів у Запорізькій області № 22 від 16.10.1996, Запорізькою обласною КДКА позивачу видано свідоцтво № 267 від 16.10.1996 про право на зайняття адвокатською діяльністю.

З 12.09.2002 на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено та станом на сьогоднішній день позивачем не поновлювалось, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

18.11.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57916-50У, відповідно до якої у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн.

З відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів слідує, що заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн складається з суми заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 2017 року по 3 квартал 2020 року.

Вказану вимогу відповідачем було направлено до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

27.10.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67290923 за вимогою № Ф-57916-50У від 18.11.2020.

10.12.2021 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Позивач 20.12.2021 на підставі особистої заяви ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 67290923.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57916-50У від 18.11.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що розглядаються у даній справі, врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту (частина 1 статті 14 Закону № 5076-VI).

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (частина 1 статті 15 Закону № 5076-VI).

Частиною 1 статті 31 Закону № 5076-VI передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі:

- подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності;

- набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно адвоката за вчинення кримінального правопорушення, крім випадку, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 32 цього Закону;

- накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю;

- визнання адвоката за рішенням суду недієздатним або обмежено дієздатним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 2 Закону № 2464-VI передбачено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах чи у відносинах за цивільно-правовими договорами та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд доходить висновку, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Вимога сплачувати єдиний внесок особами, які перебувають на обліку в контролюючих органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок щодо застосування норм Закону № 2464-VI відповідає висновку, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 у адміністративній справі № 160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 у адміністративній справі № 440/2149/19, в постанові від 16.03.2021 у адміністративній справі № 500/2433/19, та в постанові від 18.11.2021 у справі № 620/3987/18.

Як встановлено судом, заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн згідно вимоги № Ф-57916-50У від 18.11.2020 складається з суми заборгованості зі сплати єдиного внеску:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн;

- за І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;

- за ІІ квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;

- за ІІІ квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;

- за IV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;

- за І квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;

- за ІІ квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;

- за ІІІ квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;

- за IV квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн.

- за І квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн;

- за ІІ квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн;

- за ІІІ квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн.

Слід зазначити, що позивач з 2002 року не здійснює адвокатську діяльність, а працює на посаді судді з 2002 року по теперішній час.

Більш того з 12.09.2002, на підставі самостійно поданої позивачем заяви, його право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено.

Таким чином, ОСОБА_1 як особа яка провадила незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність та отримував дохід від цієї діяльності, звільняється від сплати за себе єдиного внеску, оскільки з 12.09.2002 його право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено.

На даний час право на зайняття адвокатською діяльністю, позивачем не поновлювалось, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

До того ж, суд звертає увагу, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі № 280/9505/20, позов ОСОБА_1 заявлений з аналогічних підстав задоволений повністю, зокрема, визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування ОСОБА_1 суми боргу (недоїмки) в розмірі 26539,26 грн щодо сплати єдиного соціального внеску та визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57916-50y від 11.11.2019, винесену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

З огляду на встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу суми єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн згідно вимоги № Ф-57916-50У від 18.11.2020.

Відтак, спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду поніс судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 681,00 грн. Інших судових витрат у справі не заявлено.

Отже, понесені позивачем витрати на оплату судового збору в загальному розмірі 1589,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69006, м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, буд. 10, код ) про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування ОСОБА_1 суми боргу (недоїмки) в розмірі 35588,74 грн щодо сплати єдиного соціального внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57916-50У від 18.11.2020, винесену Головним управління ДПС у Запорізькій області.

Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1589,00 грн (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 16 лютого 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.