Справа № 420/8800/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/8800/22

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 03.11.2022

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протравними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області про:

- визнання протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови в наданні ОСОБА_1 подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, викладеної у листі №1500-0606-8/39132 від 22 квітня 2022 року;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби (далі УДКС) України у місті Одесі Одеської області () подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 125 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 була придбана житлова нерухомість вперше, факт купівлі якої, у тому числі, підтверджується інформаційною довідкою від 21 жовтня 2019 року. Враховуючи, що ОСОБА_1 придбав житло вперше, то відповідно до п.9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" він сплатив такий збір безпідставно. При цьому, на відповідне звернення ОСОБА_1 щодо повернення безпідставно сплаченого пенсійного внеску, відповідач у листі від 22 квітня 2022 року №1500-0606-8/39132 зазначив, що з метою збереження цілісності та конфедиційності інформації, недопущення несанкціонованого втручання та спотворення даних Міністерством юстиції України та ДП "Національні інформаційні системи" було припинено функціонування державних реєстрів та баз даних, які адмініструються державою. Зокрема, з 24 лютого 2022 року було повністю припинено функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі ДРРПНМ), в якому фіксуються всі дії щодо нерухомого майна. Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року неможливо отримати інформаційну довідку з ДРРПНМ, яка є одним з обов`язкових документів для підтвердження того, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 придбав нерухоме майно вперше, відмовлено в наданні подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 125 000 грн. Проте, на думку позивача, вказана у відповіді ГУПФ України в Одеській області, підстава є формальною відмовою у поверненні пенсійного внеску.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що з 24 лютого 2022 року неможливо отримати інформаційну довідку з ДРРПНМ, яка є одним з обов`язкових документів для підтвердження того, що 21 жовтня 2019 року позивач придбав нерухоме майно вперше, отже ГУПФ України в Одеській області відмовило позивачу у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 125 000,00 грн. на підставі норм та обставин, які наявні на дату звернення позивача.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протравними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправні дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови в наданні ОСОБА_1 подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, викладеної у листі №1500-0606-8/39132 від 22 квітня 2022 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо у сумі 125 000 грн., з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що у цій справі, відповідач помилково вважав свої повноваження дискреційними, оскільки, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або, ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зобов`язав відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 125 000 грн., з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду, що не було предметом розгляду позовної заяви.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області посилається на те, що наразі не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбане особою вперше, а за таких обставин тягар доказування цього факту лягає на позивача. Враховуючи, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, таке подання може бути сформовано лише за наявності документального підтвердження компетентного органу, який би володів інформацією щодо прав на нерухоме майно. Стосовно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно ОСОБА_1 , повідомлено останньому, що вона містить лише актуальні на дату та час її формування відомості про зареєстровані права на нерухоме майно, та не дає підстав виключити, що особа в минулому не придбавала відповідне нерухоме майно. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992).

Крім того, ГУПФ України в Одеській області посилається на те, що ОСОБА_1 не надані документи, які підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, не надані довідки з місць проживання після 1992, а також не надана інформація щодо змін в сімейному стані та наявності або відсутності у позивача частки у праві спільної сумісної власності подружжя на житло. Враховуючи вищезазначене, не має підстав вважати, що 21 жовтня 2019 року він придбав житло вперше.

Також ГУПФ України в Одеській області звертає увагу колегії судів на те, що судом першої інстанції не надано аналізу на довід викладений пенсійним органом у відзиві на позов від 18 липня 2022 року (вх.№64/20193/22) з приводу порушення позивачем встановленого ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з позовом, оскільки з позовом позивач звернувся до суду в 2022 році, при цьому позовні вимоги стосуються обставин, що виникли в 2019 році (а.с.39-47).

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні щодо підтвердження факту придбання житла вперше.

Разом з тим, ОСОБА_1 наголошує на відсутності пропуску строку звернення до суду з позовом зазначивши, що права позивача у зв`язку з неповерненням збору на обов`язкове державне пенсійне страхування операцій купівлі-продажу нерухомого майна порушуються з моменту отримання листа відповідача, а саме: 29 листопада 2021 року, а тому позов був поданий в межах шестимісячного строку звернення до суду.

У відзиві ГУПФ України в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що вимоги апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ГУПФ України в Одеській області перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Згідно Договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2019 року, нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі за №1093, позивачем придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м.; продаж квартири здійснювався за домовленістю сторін за 12 500 000 грн.

В межах вищеозначеного правочину позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 125 000 грн. (1% вартості), що не спростовується сторонами, та підтверджується наявною у матеріалах справи відповідною банківською квитанцією від 21 жовтня 2019 року №3519.

Позивач звернувся з Вимогою від 07 квітня 2022 року повернути сплачений збір згідно квитанції №3519 від 21 жовтня 2019 року у розмірі 125 000 грн., оскільки він придбав нерухоме майно вперше.

За наслідками розгляду відповідного звернення ОСОБА_1 , про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з придбанням житла вперше, листом ГУПФ України в Одеській області від 22 квітня 2022 року №1500-0606-8/39132, повідомило, що з 24 лютого 2022 року неможливо отримати інформаційну довідку з ДРРПНМ, яка є одним з обов`язкових документів для підтвердження того, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 придбано нерухоме майно вперше, у зв`язку з чим ГУПФ України в Одеській області відмовлено позивачу у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 125 000 грн.

Вважаючи відмову ГУПФ України в Одеській області в наданні ОСОБА_1 подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, викладену у листі №1500-0606-8/39132 від 22 квітня 2022 року, протиправною, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що він не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих вище підстав, у випадку, якщо відповідач сам цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

До того ж, судом першої інстанції з`ясовано, та зазначено відповідачем, як у відзиві на позовну заяву, так і у листі ГУПФ України в Одеській області від 22 квітня 2022 року №1500-0606-8/39132, що з 24 лютого 2022 року Управління не мало змоги отримати інформаційну довідку з ДРРПНМ, яка є одним з обов`язкових документів для підтвердження того, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 придбано нерухоме майно, зокрема, вперше, що власне і слугувало підставою для відмови позивачеві у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 125 000 грн.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 125 000 грн., з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Зокрема, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа "Стаббігс та інші проти Великобританії" (рішення від 22 жовтня 1996 року), "Девеер проти Бельгії" (рішення від 27 лютого 1980 року)).

Строк звернення до адміністративного суду встановлено ст. 122 КАС України, за приписами ч.ч.1, 2 якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що помилкова сплата збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна відбулася 21 жовтня 2019 року, згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №1093 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., тобто про порушення своїх прав, свобод та інтересів позивач повинен був дізнатися ще під час сплати вказаних коштів 21 жовтня 2019 року.

Згідно ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, за правилами встановленими ч.1 ст. 120 КАС України перебіг строку для звернення позивача з позовом у даній справі розпочався 22 жовтня 2019 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом лише 28 червня 2022 року, тобто зі спливом більше ніж два роки, та без клопотання про поновлення строку звернення.

Апелянт ОСОБА_1 вказував на відсутність пропуску ним строку звернення до суду з позовом, оскільки вважає, що його права у зв`язку з неповерненням збору на обов`язкове державне пенсійне страхування операцій купівлі-продажу нерухомого майна порушуються з моменту отримання листа відповідача, а саме з 29 листопада 2021 року, а тому позов був поданий в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Колегія суддів критично ставиться до наведеного доводу ОСОБА_1 , оскільки вважає, що, в даному випадку, подією з якою процесуальний Закон пов`язує початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду з позовною заявою є не дата отримання позивачем листа відповідача (29 листопада 2021 року), а момент оплати ним збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в процесі укладання договору купівлі-продажу (21 жовтня 2019 року).

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереробними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №807/867/16.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом лише 28 червня 2022 року позивачем не зазначається та з матеріалів справи не вбачається обставин, що заважали б позивачу та могли бути об`єктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

Жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, позивач не вказує і не надає, та, відповідно, колегією суддів не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом порушено вимоги ч.2 ст. 122 КАС України щодо строку звернення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, у даній справі, повинен був застосувати правила ч.3 ст. 123 КАС України та залишити позов без розгляду.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20, від 17 березня 2021 року у справі № 460/4872/20.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою довід викладений пенсійним органом у відзиві на позов від 18 липня 2022 року (вх.№64/20193/22) з приводу порушення позивачем встановленого ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з позовом, та не надав йому аналіз.

Пунктом 8 ч.1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишенню без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що відповідно до вимог ч.1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду з підстав, встановлених ст.ст. 123, 240 КАС України.

Керуючись ч.3 ст. 123, ст.ст. 240, 308, 311, п.3 ч.1 ст. 315, ч.1 ст. 319, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протравними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.