Справа № 340/4677/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 340/4677/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року (головуючий суддя Жук Р.В.)

у справі № 340/4677/22

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером та з 2005 року йому призначена пенсія за віком. Позивач переїхав з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та отримав статус внутрішньо переміщеної особи. 23.03.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання та виплати пенсії за фактичним місцем проживання, однак ніяких дій щодо призначення пенсії вчинено не було. На повторне звернення відповідач листом від 26.08.2022 повідомив, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято за наявності сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду РФ.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», встановив, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк». Суд категорично оцінив посилання відповідача на позицію щодо можливості призначення пенсії лише за наявності сформованої пенсійної справи та підтвердження припинення виплати органами пенсійного фонду РФ, вказуючи, що визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перелік підстав припинення виплати пенсії є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Будь-які докази, мотиви прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати позивачу пенсії, або посилання на встановлену законом підставу для припинення виплати пенсії суду надано не було.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідач наполягає на тому, що рішення про призначення пенсії позивачу може бути прийнято за наявності належним чином сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації. При цьому відповідач посилається на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначає, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, акціонерним товариством «Укрпошта» з 24.02.2022 тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та республіки Білорусь, а тому питання щодо направлення запиту про витребування пенсійної справи позивача до компетентного органу російської федерації може бути вирішено після припинення або скасування воєнного стану на території України, відновлення міжнародних поштових відправлень, з урахуванням чинних на той час нормативно-правових та законодавчих актів. Крім того, відповідач з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», зазначив, що фінансування виплат пенсій здійснюється централізовано, тобто Пенсійним фондом України та органами соціального захисту населення, а не головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві, як це було раніше. Таким чином, відповідач з квітня 2021 року позбавлений функцій фінансування виплати пенсій та інших виплат.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Сімферопольським РОГУ МВС України в Криму (а.с.5) та реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с.5, зворот).

З 08.04.2005 позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим від 13.03.2006 Сімферопольським районним управлінням ПФУ в АРК (а.с.6а).

Позивач переїхав з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та отримав статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.03.2022 №3505- (а.с.6).

Дана довідка містить інформацію про фактичне місце проживання заявника: АДРЕСА_1 .

23.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою щодо отримання та виплати пенсії за фактичним місцем проживання.

У цій заяві зазначено зареєстроване місце проживання і місце фактичного проживання позивача: АДРЕСА_2 , а також вказано, що раніше проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

Означена заява залишена відповідачем без розгляду.

Листом від 26.08.2022 №4964-5294/Т-02/8-1100/22 на звернення позивача від 11.08.2022 з приводу поданої ним заяви від 23.03.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило позивача, що рішення про призначення пенсії позивачу може бути прийнято за наявності належним чином сформованою пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації. Питання щодо направлення запиту про витребування пенсійної справи позивача до компетентного органу російської федерації може бути вирішено після припинення або скасування воєнного стану на території України, відновлення міжнародних поштових відправлень, з урахуванням чинних на той час нормативно-правових та законодавчих актів (а.с.11).

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не призначенням пенсії за віком згідно довідки внутрішньо переміщеної особи, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної бездіяльності відповідача, зазначає таке.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати працездатності, а також у старості.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

За змістом статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону № 1058-VI якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасників Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 7 Угоди визначено, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається у відповідності до законодавства держави-учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 Угоди.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим застосування до спірних відносин положень означеної Угоди з таких підстав.

Сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначена для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією.

Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (ч.1 ст.5 цього Закону).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 2 статті 7 вказаного Закону в редакції, що діяла до 21.11.2021, було передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України № 1618-IX від 01.07.2021, що набрав чинності 21.11.2021, внесені зміни до ч.2 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: слова «і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації» виключені.

В той же час п. 14-4 Розділу XV Закону № 1058-VI в редакції Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 установлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим та бюджету м. Севастополя.

Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку, позивач, як встановлено вище, є громадянином України, пенсія за віком призначена йому 08.04.2005 за законодавством України. Докази припинення виплати пенсії позивачу під час проживання його на тимчасово окупованій території АР Крим в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

В скерованій пенсійному органу заяві від 23.03.2022 позивач просив здійснювати виплату пенсії за новим місцем проживання, а не про переведення виплати пенсії з російської федерації за місцем реєстрації в Україні, як то помилково вказує відповідач.

Отже, позиція відповідача ґрунтується на обставинах, які не відповідають фактичним обставинам, що, відповідно, призвело до помилкових висновків пенсійного органу у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, правильно виходив з встановленого позивачу у законодавчо визначеному порядку статусу внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.03.2022 №3505-.

Відповідно до ч.1 ст.1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (ч.2 ст.1 Закону №1706-VІІ).

Відповідно до ст.7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

За результатами аналізу наведених норм суд першої інстанції правильно встановив, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Норми чинного законодавства не містять вимог щодо документального підтвердження припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання як умови для призначення/поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.

Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (ч.2 ст.49 цього Закону).

Отже, право пенсіонера на отримання пенсії не залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.

Доводи відповідача, що рішення про призначення пенсії гр. ОСОБА_1 за законодавством України може бути прийнято за наявності належним чином сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду російської федерації, не є законодавчо встановленою підставою для відмови у призначенні, поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера, а тим, більше, як зазначено вище, відповідачем не з`ясовано питання та не встановлено факту виплати пенсії позивачу пенсійними органами російської федерації.

Також аналіз наведених норм законодавства в контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №308/3864/17.

Крім того, суд зауважує, що сама умова щодо витребування пенсійної справи від уповноважених органів рф встановлює для громадян України, що проживають або проживали на тимчасово окупованій території додаткову, не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з рф, звернення органів ПФ України до компетентних органів рф для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що, в свою чергу, порушує їх гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист.

Отже, наведені скаржником обставини не є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку розглянути по суті подану позивачем заяву про виплату пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання і прийняти відповідне рішення.

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що за відсутності обґрунтованих підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 340/4677/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко