Справа № 120/8763/22
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 лютого 2023 р. Справа № 120/8763/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправні дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності. Тому, з метою призначення такої пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 31.10.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

14.11.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії надаються документи про місце проживання (реєстрації) особи. Згідно з пунктом 2.22 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації).

Згідно наданого до заяви про призначення пенсії по інвалідності паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.05.1998, позивача 30.10.2018 знято з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , що засвідчено в паспорті шляхом проставлення Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідного штампа про зняття з реєстрації місця проживання. Будь-які відомості про подальшу реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання в паспорті гр. ОСОБА_1 відсутні. Інші документи про реєстрацію місця проживання , в тому числі інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру позивачем не надано.

Крім того, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано всі періоди. Страховий стаж особи становить 24 роки 4 місяці 16 днів.

Враховуючи вищевикладене, за результатами розгляду звернення позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області було прийнято рішення від 05.07.2022 № 84 про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в зв`язку з відсутністю документів про місце проживання (реєстрації), що визначені Порядком №22-1.

01.12.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Однак ця заява по суті справи до уваги судом не береться, адже згідно ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті у цій категорії справ є лише позов та відзив.

27.01.2023 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача у справі, оскільки з відзиву на позовну заяву представнику стало відомо, що спірне рішення за №84 від 05.07.2022 прийняте Головним управління Пенсійного фонду в Черкаській області.

Ухвалою від 30.01.2023 задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Встановлено співвідповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

15.02.2023 на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, мотиви якого полягають у наступному.

Позивач 27.06.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та, за розглядом заяви позивача, 05.07.2022 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Підставою відмови слугувала відсутність документів про місце проживання (реєстрації), визначених Порядком № 22-1, зокрема, відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 позивача знято з реєстрації місця проживання 30.10.2018.

Стосовно вимоги про зобов`язання призначити пенсію, то співвідповідач вказує, що перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, встановив наступне.

02.06.2022 позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданого Вінницькою м/р МСЕК.

27.06.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.07.2022 за №84 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з огляду на те, що, згідно із паспортом серії НОМЕР_1 , позивача знято з реєстрації місця проживання з 30.10.2018. Документи про місце проживання (реєстрації), визначені Порядком, відсутні.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про громадянство України" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Відповідно до ст. 34 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Разом з тим, суд зазначає, що в Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону 1058-IV зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Так, виходячи із конституційних принципів і загальних засад права, до вказаної вище норми, слід застосовувати аналогію права (частина 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України), висловлену в Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25рп/2009, про що наголошував Пленум Верховного Суду України в Постанові №6 від 24 квітня 2015 року "Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності частини першої статті 92 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

За висновками, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 можливо встановити аналогію права щодо застосування положень пенсійного законодавства, а саме, що основоположною умовою у призначенні пенсії громадянину України є його економічна активність у країні, громадянство та ці соціальні права не можуть бути пов`язані із місцем проживання або реєстрації особи.

Суд наголошує, що починаючи з 07.10.2009 відсутні норми, які б унеможливлювали призначення та виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном, а отже не повинні чинитись перешкоди громадянам, що проживають на території України.

Поряд із цим, суд зазначає, що частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, фактичне місце проживання/перебування якої підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №502- від 29.04.2022, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою реєстрації місця проживання громадянина України.

Пунктом 1 Порядку №22-1, передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку під час подання заяв, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України).

Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як реєстрація місця проживання.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Наведені вище обставини дозволяють дійти висновку щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за №84 від 05.07.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, в зв`язку з відсутністю документів, щодо підтвердження місця реєстрації, передбаченого п. 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи судом не встановлено порушень прав позивача протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а спір, у свою чергу, виник у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за №84 від 05.07.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію по інвалідності, суд зазначає, що позивач набула необхідного страхового стажу, визначеного ст. 32 Закону №1058-IV (13 років), адже її страховий стаж становить 24 роки 4 місяці 16 днів, що не заперечується відповідачами.

При цьому, позивач звернулась із заявою про призначення пенсії по інвалідності від 27.06.2022, в межах трьохмісячного строку з дня встановлення інвалідності довідкою до акта огляду МСЕК №013631 серії 12 ААГ (02.06.2022).

З огляду на вказане вище, а саме протиправність відмови у призначенні пенсії, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити пенсію по інвалідності з 02.06.2022 - дати встановлення інвалідності, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за №84 від 05.07.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 02.06.2022, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ-13322403, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

Співвідповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ - 21366538 вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна