Справа № 480/9041/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 р. Справа № 480/9041/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2022, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, по справі № 480/9041/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач, МО України), в якому просив суд стягнути з МО України на користь ОСОБА_1 57622,83 грн інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми в розмірі 30875,64 грн, а всього 88497,47 грн та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 50000 грн; у разі необхідності, вийти за межі позовних вимог, з метою захисту порушених прав позивача.

В обґрунтування позовних вимог вказав на протиправність дій відповідача щодо виплати 09.09.2021 ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 463198,00 грн на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 у справі № 480/3821/20, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, без врахування суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми бору, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). З посиланням на скасування в судовому порядку протокольного рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги від 21.09.2019, із одночасним зобов`язанням відповідача здійснити спірну виплату, стверджує, що саме з цієї дати по дату фактичного розрахунку (09.09.2021) утворилась заборгованість з виплати інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми.

З вказівкою на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 та від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, вважає, що враховуючи акцесорний характер зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України, спір про відшкодування сум, передбачених цією нормою, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягає розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 по справі № 480/9041/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) за період з 21.06.2019 по день фактичного розрахунку - 09.09.2021 нарахування та виплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період невиплати позивачу суми грошових коштів в розмірі 463198 грн. у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 по справі № 480/9041/21 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог або скасувати зазначене судове рішення та закрити провадження у справі або рішення суду скасувати та направити справу за встановленою юрисдикцією (підсудністю), а саме до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, приписи ст. 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Таким чином, оскільки військова служба є державною службою особливого характеру, а одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності є гарантованою державою виплатою (соціальна виплата), спірні правовідносини регулюються спеціальним військовим законодавством з питань надання соціальних гарантій військовослужбовцям та особам звільненим з військової служби, що виключає можливість застосування положень ст.625 ЦК України.

З наведеного, на думку відповідача, слідує, що спірні правовідносини склалися між сторонами у сфері соціального захисту військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, а тому не є цивільно-правовими, отже, у МО України не виникало перед позивачем грошового зобов`язання в порядку ст. 11 ЦК України, а відтак і відсутня цивільно-правова відповідальність відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат вказав, що з урахуванням положень ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» одноразова грошова допомога не підлягає індексації та компенсації, оскільки є соціальною виплатою, яка має цільовий і разовий характер, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог в цій частині.

Також не погодився із визначеною судом датою початку розрахунку, як інфляційних витрат, так і 3% річних (21.06.2019), оскільки в цей день відповідачем не приймалося жодних рішень про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, через що у МО України не виникало обов`язку щодо виплати відповідних грошових коштів, тим паче у конкретній грошовій сумі. Крім того, такого обов`язку не було покладено на відповідача і судовими рішеннями у справах № 480/3034/19 та № 480/3821/20, внаслідок чого твердження про те, що між Міноборони та позивачем виникло зобов`язання грошового характеру з моменту подання останнім заяви на її виплату є хибним та безпідставним.

Разом з цим, повідомив, що 26.08.2021 Комісією МО України було прийнято рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 480 250,00 грн, яку з дотриманням вимог п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі Порядок № 975), було виплачено з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 463 198, 00 грн згідно з платіжним дорученням від 08.09.2021 № 1951. Отже, лише з 26.08.2021 року у МО України виник обов`язок виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, який своєчасно було виконано відповідачем, що в свою чергу про відсутність у спірних правовідносинах порушення прав позивача збоку МО України щодо строків виплати одноразової грошової допомоги.

Пославшись на положення ч. 1 ст. 19 та ч. 5 ст. 21 КАС України, наполягав на закритті провадження у справі № 480/9041/21 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки ОСОБА_1 у цій справі не було заявлено позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору (визнання протиправним рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень), а тому вимога про відшкодування шкоди повинна вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства, а не за правилами адміністративного судочинства.

Звернув увагу суду, що предметом спірних правовідносин є стягнення моральної шкоди, інфляційних втрат та 3% річних, що не підпадає під вичерпний перелік підстав, передбачений ч. 1 ст. 25 КАС України, а тому підсудність даної судової справи визначається не за вибором позивача, а у спосіб та порядок, який передбачено ст. 26 КАС України, у зв`язку з чим справа № 480/9041/21 підсудна виключно Окружному адміністративному суду м. Києва, тобто, за місцезнаходженням відповідача - МО України.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу у Збройних Силах України; неодноразово звертався до суду у зв`язку з відмовою відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року.

Зокрема, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 у справі № 480/3821/20 було встановлено, що 05.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 10 ААА № 121175 від 05.06.2015).

08.05.2019 під час огляду МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААА № 944996 від 20.05.2019).

Згідно з копією Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №166 від 11.04.2019 - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

Після встановлення позивачу інвалідності, ним було подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги.

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, вказаному у пункті 52 протоколу № 82 від 21.06.2019, відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення III групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки. Крім того, вказано, що допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 17052 грн.

З вказаним рішенням Комісії позивач не погодився та звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 у справі № 480/3034/19 позивачу було відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 вищевказане рішення суду було скасовано з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 52 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатом грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.06.2019 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У подальшому, рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, вказаному у пункті 24 протоколу № 46 від 17.04.2020, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 по справі №480/3034/19, скасовано пункт 52 протоколу № 82 від 21.06.2019 та повторно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення III групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки. Крім того, вказано, що допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 17052 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 у справі № 480/3821/20, залишеним без зміни постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправним та скасовано пункт 24 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.04.2020 № 46, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 463198 грн, що не заперечується сторонами.

Так, сума в розмірі 463198 грн. була перерахована 09.09.2021 на рахунок позивача, що підтверджується копією платіжного доручення № 1951 від 08.09.2021 ( а.с. 60).

Вважаючи, що позивач має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних (за прострочення боржником грошового зобов`язання) за період з 21.06.2019 по 09.09.2021, які йому не виплачені відповідачем, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення таких сум в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судами у справах № 480/3034/19 та № 480/3821/20 було визнано протиправними рішення відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим МО України своєчасно не було виплачено таку допомогу, внаслідок чого суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми зобов`язання за період з 21.06.2019 по день виплати коштів.

Судом критично оцінено доводи відповідача про те, що одноразова грошова допомога не підлягає індексації та компенсації через її цільовий і разовий характер, оскільки відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, у той час, як відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація є механізмом підвищення грошових доходів населення з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з МО України суми 88497,47 грн, суд виходив з їх передчасності, оскільки відповідачем заперечується право на нарахування суми таких компенсаційних виплат, в той час як сума на даний час не визначалася та не є спірною.

З метою захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача провести позивачу за період з 21.06.2019 по день фактичного розрахунку 09.09.2021 нарахування та виплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період невиплати позивачу суми грошових коштів в розмірі 463198 грн у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000 грн, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 7.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, спори про відшкодування передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Колегія суддів зазначає, що захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.

Зокрема, наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Отже, можна дійти висновку, що спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання є похідними від вирішення спорів, які виникли внаслідок невиконання суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), а тому повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли внаслідок несвоєчасної, на думку позивача, виплати МО України одноразової грошової допомоги на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 у справі № 480/3821/20, залишеного без зміни постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодування інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведений висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла вважає, що з огляду на те, що справа № 480/3821/20, в межах якої встановлено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, розглядалась за правилами адміністративного судочинства, дана справа - № 480/9041/21 також підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

Згідно з частиною 2 статті 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, зміст прав та обов`язків сторін і їх суб`єктний склад, наявність публічно-правового спору щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, який підлягав розгляду за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства. Вищенаведене, в свою чергу свідчить про можливість застосування правил визначення підсудності, передбачених статтею 25 КАС України, та розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про те, що правовідносини між сторонами в цій справі носять публічно-правовий характер, а заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо визнання протиправною відмови та виплати відповідачем одноразової грошової допомоги позивачу, який вирішено рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 по справі № 480/3821/20, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів відповідача про необхідність передачі справи до іншого суду.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 1-1 Закону № 2011-XII).

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Положеннями частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина шоста статті 16-3 Закону № 2011-XII).

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок № 975.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу з протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.08.2021, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 у справі № 480/3821/20, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 та ухвали Верховного Суду від 16.06.2021 МО України, скасовано пункт 24 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.04.2020 № 46. Призначено одноразову грошову допомогу старшому солдату в запасі ОСОБА_1 , якого 16.09.2016 звільнено з військової служби та 05.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталася 07.09.2014 ( довідка МСЕК серія 10ААА №121175 від 05.06.2015), а 08.05.2019 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія №12ААА №944996 від 08.05.2019) у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено ІІІ групу інвалідності (2019) року, в сумі 480250 грн 00 коп. та здійснити виплату з урахуванням раніше отриманої допомоги (17052 грн) у сумі 463198 грн 00 коп.

Враховуючи рішення судів у справі № 480/3821/20, дату встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (довідка МСЕК серія № 12ААА №944996 від 08.05.2019), колегія суддів вважає, що з 08.05.2019 позивач отримав право на виплату одноразової грошової допомоги.

При цьому, за правилами пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку № 975, подані заявником.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

У свою чергу, відповідно до пункту 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Разом з цим, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів (пункту 20 Порядку № 975).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення одноразової грошової допомоги. При цьому, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості.

Таким чином, законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №802/1349/17-а та від 27.12.2022 у справі № 640/14757/21.

За таких обставин, у спірних правовідносинах ні рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 21.06.2019, ні рішення про призначення одноразової грошової допомоги від 26.08.2021, прийняте на виконання судового рішення у справі № 480/3821/20, не впливає на встановлення строку виплати одноразової грошової допомоги, оскільки законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

З урахуванням того, що у справі, яка розглядається, МО України виконало перед позивачем покладену на нього державою функцію щодо соціального захисту військовослужбовців шляхом виплати йому гарантованої законодавством одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності (08.09.2021 відповідачем нараховано та виплачено позивачеві на банківську картку кошти в сумі 463198,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1951 від 08.09.2021), колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про несвоєчасність виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.

Що стосується застосування до даних правовідносин статті 625 ЦК України, слід вказати на таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за змістом наведеної норми права нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є складовою грошового зобов`язання та особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Враховуючи, що стаття 625 ЦК України, якою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), отже, на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, у справі, яка розглядається, колегією суддів не встановлено факту прострочення виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, відсутні підстави для стягнення з Міноборони на користь позивача 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Колегія суддів звертає увагу, що навіть за наявності встановлення факту прострочення виплати одноразової грошової допомоги застосування до спірних правовідносин норми Закону №1282-ХІІ не є можливим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

В цій же статті встановлено перелік грошових доходів, які підлягають індексації, а саме: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають.

Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат (частина третя статті Закону № 1282-ХІІ).

Таким чином, зі змісту вказаної норми випливає, що в переліку виплат, що підлягають індексації, одноразова грошова допомога, яка підлягає виплаті відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII, не передбачена.

Разом з тим, частиною другою статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Так, з метою реалізації положень Закону № 1282-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення ( далі Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (посадовими окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

З наведеного слідує, що Кабінет Міністрів України також не включив суми одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Законом №1282-ХІІ, до переліку виплат, які підлягають індексації.

Варто зазначити, шо абзацом 4 пункту 2 Порядку 1078 Кабінет Міністрів України включив до складу грошових доходів населення, що підлягають індексації, грошове забезпечення військовослужбовців, але не одноразову грошову допомогу.

При цьому в пункті 3 Порядку 1078 наведений перелік виплат, які не підлягають індексації. В цьому переліку зазначається про соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

Наведений в пункту 3 Порядку 1078 перелік виплат, які не підлягають індексації, не є вичерпним, про що свідчить використання законодавцем слова «зокрема».

Отже, основним критерієм для висновку про неможливість індексації одноразової грошової допомоги, виплаченої на підставі статті 16 Закону № 1282-ХІІ є те, що вказана допомога має разовий характер і не включена ані Законом № 1282-ХІІ, ані Порядком № 1078 до виплат, які підлягають індексації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанцій помилково застосовано до спірних правовідносин норми Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078, що призвело до безпідставного стягнення з відповідача спірних сум.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх задоволення.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки судом не встановлено несвоєчасність виплати позивачу одноразової грошової допомоги, підстави, які передбачені статтею 625 ЦК України для стягнення з відповідача 3% річних за її несвоєчасну виплату відсутні, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції, викладені в цій постанові, аналогічні тим, що викладені в постанові Верховного Суду від 27.12.2022 у подібній справі № 640/14757/21.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин не надано належної оцінки фактичним обставинам у справі та невірно застосовано до спірних відносин норми матеріального права з підстав та мотивів, викладених вище, колегія дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позовних вимог, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 по справі № 480/9041/21 в частині задоволення позовних вимог - скасувати.

Прийняти постанову, якою в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова