Справа № 420/18199/22
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції України в Одеській області (вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, м. Одеса, 65080,), яке виразилося у відмові нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2016 до 30.11.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації АДРЕСА_2 ) від суми 3254,54 грн ( три тисячі двісті п`ятдесят чотири, 54 копійки), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №4420/14161/22;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Одеській області (вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, м. Одеса, 65080, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації АДРЕСА_2 ) компенсацію втрати частини доходів за період з 01.06.2016 до 30.11.2022 включно від суми 3254,54 грн (три тисячі двісті п`ятдесят чотири, 54 копійки), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі №4420/14161/22.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 28.09.2018 року позивача звільнено зі служби в поліції. Останнім днем служби, згідно з ч.3 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» вважається день звільнення. Однак, індексація грошового забезпечення за період служби нарахована та сплачена лише 30.11.2022, тобто із затримкою.

02.01.2023 року за вх. №ЕП/39/23 від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивача звільнено зі служби в поліції з 28.09.2018 року наказом ГУ НП в Одеській області №1440 о/с від 25.09.2018 року за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Отже, останнім днем служби позивача є 28.09.2018 року. 30.11.2022 року Головним управлінням на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року по справі №420/14161/22 перераховано на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 30.11.2017 року.

Заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 19.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України.

Оскільки відсутні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. ( ст. 258 КАС України).

Обставини справи.

28.09.2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.09.2018 року №975 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням).

При звільненні позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 30.11.2017 року, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року по справі №420/14161/22 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби з 01.06.2016 до 30.11.2017.

На виконання рішення суду ГУ НП в Одеській області здійснило нарахування позивачу індексації грошового забезпечення під час служби в поліції в період з 01.06.2016 року по 30.11.2017 року у розмірі 3324,54 грн., що підтверджується випискою по картці/рахунку (а.с. 12).

02.12.2022 року (вх. №С7810) позивач звернувся із письмовою заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якої просив: «Нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року до 30.11.2022 року включно від суми 3254,54 грн., яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 року у справі N94420/14161/22 (а.с. 13).

12.12.2022 року за №14/С-625 від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла відповідь у якій відмовлено в нарахуванні компенсації.

Позивач зазначає, що оскільки Головним управління Національної поліції в Одеській області не був зроблений повний розрахунок при звільненні позивача станом на 28.09.2018 року, тому позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні.

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Стаття 1 Закону № 2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Висновки суду.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050 та п. 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-ІV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 у справі № 465/322/17.

При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.11.2018 у справі № 814/1527/17, від 18.12.2018 у справі № 816/301/16, від 04.01.2019 у справі № 159/1615/17, від 30.09.2020 у справі № 2-а-1/11, від 15.10.2020 у справі № 240/11439/19, від 31.08.2021 у справі № 264/6796/16-а.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, Верховний Суд зазначив:

«Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.»

Відтак Відповідачем, з вини якого позивачу не було вчасно нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення з 01.06.2016 по 30.11.2017, має право на компенсацію втрати частини доходів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права в цій частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним остаточним розрахунком при звільненні за період з 01.06.2016 року по день фактичної виплати 30.11.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів від суми 3254,54 грн (три тисячі двісті п`ятдесят чотири, 54 копійки) за період з 01.06.2016 року по день фактичної виплати 30.11.2022 року включно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко