Справа № 554/373/23
Суддя: Сініцин Е. М.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.02.2023Справа № 554/373/23
Провадження № 2-а/554/65/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя: Сініцин Е.М.

за участю секретаря: Леуської Л.Я.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в залі суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справі, -

ВСТАНОВИВ:

До Октябрського районного суду м. Полтави звернувся громадянин Грузії ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування постанови серія ПР МПТ № 002015 по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

В позовні заяві він зазначив, що 02 січня 2023 року, уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області головним спеціалістом Анкуца А.В. відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, серія ПР MПT № 002019 про те, що 02.01.2023 р. о 15-00 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено факт порушення правил перебування гр. Грузії ОСОБА_2 , який останнього разу в`їхав на територію України в 1994 році, перевищив встановлені строки тимчасового перебування та проживає без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП.

02 січня 2023 року, о 15-00, уповноваженою посадовою особою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, заступником начальника Управління, Якименко Миколою Олександровичем, розглянуті матеріали відносно нього, встановлено порушення ч.1,3 ст.3, ч.3 ст.9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ № 150 від 15.02.2012, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 203 КУпАП і виніс постанову серії ПР МПТ № 002015, якою наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040,00 гривень.

Він просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Його позиція обґрунтовується тим, що 02.01.2023 року він надав посадовій особі ОСОБА_3 рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2016 року по справі №552/780/16-ц, в якому заінтересованою особою вказане Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. В рішенні зазначено, що він з 1989 року проживає в Полтаві, а також, що він зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 21.12.1996 року. Він вважає, що представнику відповідача по справі - Управлінню Державної міграційної служби України в Полтавській області на 02.01.2023 року було достеменно відомо, що він є громадянин Грузії, що з 1989 року по 24 серпня 1991 року до проголошення Незалежності України він проживав в УРСР, а далі в незалежній Україні, зокрема, з 21.12.1996 року - безвиїзно з України, тому просить застосувати строк притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З відомостей адресно-довідкового бюро, що мітиться в рішенні суду по справі №552/780/16-ц вбачається, що він - ОСОБА_1 мав свій паспорт зразка 1974 і його зареєстрував в Україні, де і проживає з 1989 року по цей час, тобто ще за існування де-юре колишнього СРСР. Тому, відносно нього не може бути застосована частина 1 статті 203 КУпАП, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Він вважає, що спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною, такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а отже підлягає скасуванню, а провадження в адміністративний справі - закриттю у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

13 лютого 2023 року надійшов Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 1994 року ОСОБА_1 по питанню продовження строку перебування та за оформленням документів на право проживання на території України до компетентних органів не звертався. Посилання позивача на те, що Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2016 року по справі № 552/780/16-ц, встановлене його проживання в Україні з 1989 року не відповідає дійсності. Позивач не зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , згідно інформації УДМС. Вони вважають, що позивачем не надано суду належних доказів підтвердження законності перебування на території України, тому в позові повинно бути відмовлено.

Крім того, представник відповідача зазначив, що їм відомо зі слів ОСОБА_1 , що він перебуває в Україні з 1994 року, що він звертався до Посольства Грузії в Україні за отриманням паспорту, а отримала паспорт його сестра, що проживає в Грузії, та передала паспорт йому - ОСОБА_1 ..

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних

повноважень.

Відповідно до ст.ст.245, 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

На підтвердження своєї позиції позивач надав рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2016 року по справі № 552/780/16-ц, в якому заінтересованою особою вказане Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Суд погоджується з доводами позивача в частині того, що відповідач знав про знаходження його на території України ще в 2016 року. Але зазначений факт не перешкоджає притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки відсутні докази його постійного чи тимчасового проживання на території України за період часу з 2016 року, дати в`їзду та виїзду, терміни перебування.

Ствердження позивача про те, що в Рішенні №552/780/16-ц зазначено, що він з 1989 року проживає в м. Полтава, суд вважає хибним, оскільки зі змісту рішення вбачається, що суд не прийняв показання свідків до уваги, відповідно, цей факт не встановлений.

Посилання ОСОБА_1 про обізнаність відповідача про його постійне проживання з 21.12.1996 року по цей час - жодним доказом не підтверджено, є лише особистим припущенням позивача.

Позивачем не надано доказів реєстрації його за адресою АДРЕСА_2 , тим більше з 21.12.1996 року.

Крім того, позивач вказав, що «з відомостей адресно-довідкового бюро, що міститься в рішенні суду по справі №552/780/16-ц він - ОСОБА_1 мав свій паспорт зразка 1974 і його зареєстрував в Україні», але до матеріалів позовної заяви не долучений паспорт зразка 1974 року та його реєстрація в України нічим не підтверджена.

На спростування позиції позивача представником відповідача надана Службова записка Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Апарату УДМС України в Полтавській області, якою підтверджується, що інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) на території Полтавської області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

Відповіддю Посольства Грузії №60/18883 від 24 травня 2016 року, а також паспортом на ім`я ОСОБА_2 , підтверджується, що він є громадянином Грузії.

Суд вважає, що відповідач мав право складати протокол та постанову про адміністративне правопорушення, оскільки позивач є суб`єктом правопорушення згідно з ч.1 ст.203 КУпАП.

В ч.2 ст.9 КАС України закріплено - суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про адміністративне правопорушення допущені ряд порушень, що є неприпустимим для особи публічного права.

В ч.2 ст.77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем суб`єктом владних повноважень, не надані докази правомірності свого рішення.

Обов`язок суду перевірити законність і обґрунтованість винесеної постанови встановлений ст.293 КУпАП.

В постанові викладена фабула адміністративного обвинувачення: 02 січня 2023 року о 15-00 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено факт порушення правил перебування гр. Грузії ОСОБА_2 , який останнього разу в`їхав на територію України в 1994 році, перевищив встановлені строки тимчасового перебування та проживає без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що паспорт громадянина Грузії на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 був отриманий ним 22 вересня 2022 року. Факт отримання паспорту саме 22 вересня 2022 року встановлений, але місце отримання не встановлено, тому викладене в постанові ствердження, що гр. Грузії ОСОБА_2 останнього разу в`їхав на територію України в 1994 році, жодним доказом не підтверджено.

Більш того, представник відповідача пояснила, що зазначення в Постанові, що ОСОБА_1 перебуває на території України з 1994 року було записано зі слів самого ОСОБА_1 , але всупереч вказаному, в позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що постійно проживає на території України з 1996 року.

В порушення ст.ст.245, 246 КУпАП відповідачем не встановлена дата в`їзду громадянина Грузії на території України, час його перебування в Україні, не усунуті розбіжності в поясненнях ОСОБА_1 звертався за отриманням паспорту до Посольства Грузії в Україні, а видали паспорт в Грузії його сестрі.

Суд вважає, що обставини викладені в протоколі і постанові не встановлені і підлягають ретельному дослідженню.

Крім того, суд вважає, що обвинувачення в адміністративному правопорушенні викладено не конкретно, чим порушує право на захист ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В пункті 2 постанови Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16 зазначено таке: «При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.»

Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.

В постанові серії ПР МПТ № 002015, що винесена заступником начальника Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Якименком Миколою Олександровичем обвинувачення викладене не конкретно, оскільки «перевищив встановлені строки тимчасового перебування» підпадає під склад правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП, а не за ч.1 ст.203 КУпАП за якою притягається до відповідальності ОСОБА_1 ..

Обвинувачення в частині «проживає без документів на право проживання в Україні» повинно бути обґрунтованим з зазначенням часу прибуття в Україну, на яких підставах.

Крім того, в Постанові повинно бути зазначені норми Закону, які повинен був здійснити ОСОБА_1 прибувши до України, але які не виконав, чим порушив конкретні пункти, частини, статті Закону, а не як зазначені в Постанові загальні положення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП винесена з порушенням вимог Закону, оскільки містить різні кваліфікаційні ознаки, передбачені як частиною 1 так і частиною 2 статті 203 КУпАП; вказані в постанові обставини про в`їзд на територію України останнього разу в 1994 році не встановлені і спростовуються датою отримання паспорту громадянином Грузії на ім`я ОСОБА_2 від 22 вересня 2022 року; зазначення в постанові порушення загальних положень Закону, а не конкретних, свідчать про протиправність постанови, що не містить достовірні свідчення про обставини та події та конкретний склад адміністративного правопорушення.

В ч.3 ст.286 КАС України закріплено, що суд, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова є протиправною, підлягає скасуванню і в цій частині позов підлягає задоволенню.

Але враховуючі, що дії (бездіяльність) особи відносно якої винесена Постанова можуть містити ознаки адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Керуючись ст.293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2,9,76, 242-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Полтавській областіпро скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справі задовольнити частково.

Постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Якименка Миколи Олександровича ПН МРТ № 002015 від 02.01.2023 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП надіслати на новий розгляд до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя: Е.М. Сініцин.