Справа № 380/1580/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1580/23
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20 лютого 2023 рокумісто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

27.01.2023 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведені перерахунку та виплати з 01.04.2019 основного розміру пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі №380/8785/21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 01.04.2019 основного розміру пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 по справі №380/8785/21, виходячи з розрахунку: посадовий оклад - 6340,00 грн; оклад за військовим званням (підполковник) - 1410,00 грн; надбавка за вислугу років - (50%) - 3875,00 грн; надбавка за особливі, проходження служби (65%) - 7556,25 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (10%) - 634,00грн; премія (35%) - 2219,00 грн. Всього 22034.25 грн.

Ухвалою від 01.02.2023 суддя залишила позовну заяву без руху, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, та встановила позивачу строк для усунення виявлених у ній недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали, шляхом подання до суду: доказів щодо дати отримання листа відповідача від 01.09.2021, та у разі пропуску шестимісячного строку звернення до суду заяви про поновлення такого строку з доказами поважності причин його пропуску.

14.02.2023 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду.

При вирішенні вказаної заяви суддя виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою вказаної статті, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

В абзаці першому частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суддя вказує на те, що значення процесуальних строків в адміністративному процесі полягає у тому, що вони стабілізують та впорядковують адміністративно-процесуальні правовідносини, дисциплінують всіх учасників адміністративного судочинства, включаючи суд.

Процесуальні строки є активними засобами впливу на поведінку учасників в адміністративному процесі тому, що гарантують їм можливість належним чином підготуватись та реалізувати необхідні процесуальні дії, й не дають можливості невиправдано затягувати процес.

Як видно зі змісту позову, позивач не погоджується з відмовою відповідача щодо проведення перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі нової довідки, яка оформлена листом відповідача від 01.09.2021.

Відтак саме з моменту отримання такої відповіді позивач дізнався про порушення свого права, що є обставиною, з якою пов`язується строк звернення до суду із цим позовом.

На виконання вимог ухвали суду позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, до якої долучив докази щодо дати отримання листа відповідача від 01.09.2021 копію поштового конверту. Доцільно зауважити, що у позовній заяві позивач підтверджує отримання цього листа 01.09.2021.

Таким чином, звернувшись з цим позовом до суду 24.01.2023 (згідно з трекінгом поштового відправлення за №632), позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У заяві про поновлення строку звернення до суду від 14.02.2023 позивач вказує на те, що не мав фізичної можливості виконати процесуальні дії, у зв`язку з перенесеним хірургічним втручанням та післяопераційною реабілітацією. На підтвердження цієї обставини позивач долучив до заяви копії листків непрацездатності, згідно з якими він перебував у тимчасовій непрацездатності у періоди: з 17.11.2021 по 02.12.2021, з 07.12.2021 по 31.12.2021, з 31.12.2021 по 04.01.2022.

Отже, з наведених обставин видно, що після закінчення періоду тимчасової непрацездатності 04.01.2022, позивач не проявив добросовісної реалізації своїх процесуальних прав, та звернувся до суду із цим позовом після спливу більше одного року.

З приводу посилання позивача на запроваджений в Україні карантин, то суддя зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень КАС України (в редакції Закону України № 731-IX від 18.06.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених вказаним Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами КАС України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

З наведених положень видно, що дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не є безумовною підставою для поновлення процесуальних строків, встановлених КАС України, в тому числі строку звернення до суду.

При вирішенні питання поважності причин пропуску строку звернення до суду необхідно встановити, що це зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя звертає увагу на те, що позивач не вказав яким чином впроваджені карантинні обмеження вплинули на неможливість звернення до суду в шестимісячний строк. Відтак суд критично оцінює та відхиляє посилання позивача, як на підставу поновлення строку звернення до суду, на запроваджений в Україні карантин.

Окремо суддя відхиляє посилання позивача на неподання позову через запровадження воєнного стану в Україні, з огляду на таке. Факт введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року та його продовження є загальновідомим, проте, сам по собі не є підставою для поновлення чи продовження пропущеного строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії. Як зазначено вище, відлік строку звернення позивача до суду із цим позовом розпочався 01.09.2021 (дата отримання листа відповідача про відмову у проведенні перерахунку пенсії), тобто задовго до дати запровадження в Україні воєнного стану. Позивачем не наведено доводів та доказів, яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на його право своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Відтак, вказані позивачем підстави не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, позивач не виконав вимог ухвали суду від 01.02.2023 та не навів належних доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду і не надав відповідних доказів.

Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини Пономарьов проти України (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne, заява №116/1997/900/1112).

У справі Дія 97 проти України (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: Каньєте де Хоньї проти Іспанії (Kanye de Honji v. Spain) заява № 55782/00, пункт 36; Гору проти Греції (№ 3) (Gorou v. Greece (no. 3), заява №21845/03, пункт 27; Михолапа проти Латвії (Miholapa v. Latvia), заява № 61655/00, пункт 24 та Андрєєва проти Латвії (Andrejeva v. Latvia), заява № 55707/00, пункт 99).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ілхан проти Туреччини зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey, заява № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі Мельник проти України № 23436/03).

У рішенні Стагно проти Бельгії Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що строки позовної давності мають декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (Stagno v. Belgium, заява № 1062/07). Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У пункті 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи те, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, то суддя вважає, що позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу без розгляду.

Керуючись статтями 123, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду від 14.02.2023 відмовити.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії разом з усіма доданими до неї документами позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Мричко Н.І.