Справа № 240/24905/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/24905/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області у якому просить стягнути з Баранівської міської ради, яка є правонаступникам Першотравенської селищної ради на мою користь, ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.04.2020 по 30.08.2022 в сумі 127521,00 грн ( сто двадцять сім тисяч п`ятсот двадцять одну гривню 00 коп).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що остаточних розрахунок було здійснено 30.08.2022, тоді як звільнення з роботи відбулось 30 квітня 2020 року. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 04.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Відзив на позовну заяву надійшов до суду 02.12.2022. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, яка становить згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року ( справа № 240/10831/20) 32066 грн 34 коп, що не заперечується позивачем, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, що у даному випадку Баранівська міська рада є правонаступником Першотравенської селищної ради, посадові особи якої допустили порушення законодавства про працю, дії відповідача щодо її виплати, яка була виплачена 30 серпня 2022 року. Зазначає відповідач, що ОСОБА_1 , у трудових відносинах з Баранівською міською радою не перебувала, облік робочого часу та нарахування заробітної плати міською радою не проводилось, трудовий договір не укладався. Звільнення із займаної посади проводилось Першотравенською селищною радою та не з вини Баранівської міської ради була затримка по виплаті заробітної плати. Баранівська міська рада як правонаступник Першотравенської селищної ради сумлінно виконала рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/10831/20 від 24.06.2022. Вказує, що у позовній заяві про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем зазначається, що Баранівська міська рада повинна сплати середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період роботи з 30.04.2020 по 30.08.2022, тобто за 587 робочих днів в сумі 127521,00 грн. При цьому, тривалість затримки повного розрахунку з позивачем становить 587 робочих днів (з 30.04.2020 по 30.08.2022). Водночас, міська рада вважає, що у порівнянні із сумою виплачених із затримкою коштів в розмірі 32066,34 гривень, суму середнього заробітку в розмірі 127521,00 гривень не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму заборгованості. Просить зменшити суму позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, стягнувши його із відповідача на користь позивача у межах суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більше ніж за шість місяців ( враховуючи законодавче встановлення такого строку на даний час).

Відповідь на відзив на дійшла до суду 09.12.2022.

Ухвалою суду від 09.02.2023 постановлено витребувати у Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області довідку про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , обрахованої відповідно до Постанови КМУ №100.

До суду 13.02.2023 надійшов лист відповідача до якого додано довідку №12 від 13.02.2023 про доходи ОСОБА_1 за грудень 2019 року - січень 2020 року.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.6-1, 17, 18 розділу 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень, зокрема:

майнові зобов`язання, майнові та немайнові права юридичних осіб - органів місцевого самоврядування розформованої територіальної громади, територія якої включена до територій кількох сформованих територіальних громад, розподіляються між правонаступниками таких юридичних осіб відповідно до передавальних актів пропорційно обсягу розподілу майна, майнових прав та залишків бюджетних коштів між сформованими територіальними громадами;

не пізніше завершення другої сесії новообраної ради у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами та розміщених поза адміністративним центром сформованої територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі сформованої територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні сільські, селищні, міські ради припиняються як юридичні особи з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом;

юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.

Відповідно до абзацу першого пункту 7-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює Кабінет Міністрів України.

Розпорядженням КМУ від 12 червня 2020 р. №711-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області", відповідно до абзацу першого пункту 7-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Житомирської області згідно з додатком.

У Додатку до Розпорядженням КМУ від 12 червня 2020 р. №711-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області" вказано, що до Баранівської територіальної громади увійшла Першотравенська територіальна громада.

Відповідно до ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно ст.107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Отже, Баранівська міська рада є правонаступником прав, обов`язків та зобов`язань Першотравенської селищної ради.

Вказана обставина визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Сторонами визнається, що Розпорядженням селищного голови Першотравенської селищної ради від 30.04.2020 №12-к ОСОБА_1 згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України було звільнено із займаної посади за власним бажанням з поважних причин з 30.04.2020.

Рішенням суду від 24 червня 2022 року у справі №240/10831/20, яке набрало законної сили 26 липня 2022 року ухвалено: "Визнати протиправними дії Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області щодо зазначення у розпорядженні від 30.04.2020 №12-к причин звільнення ОСОБА_1 з посади - за ч.1 ст. 38 КЗпП за власним бажанням з поважних причин. Зобов`язати Першотравенську селищну раду Баранівського району Житомирської області внести зміни у розпорядження від 30.04.2020 №12-к, зазначивши в ньому підставу звільнення ОСОБА_1 - за ч.3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю".

Окрім того, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі №240/10831/20, яке набрало законної сили 26 липня 2022 року ухвалено: "Визнати протиправним та скасувати розпорядження Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області від 28.02.2020 №5-к про визнання недійсними розпорядження від 27.01.2020 №1-к в частині встановлення ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50% за січень 2020 року та розпорядження Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області від 27.01.2020 №2-к в частині виплати ОСОБА_1 премії в розмірі 30% за січень 2020 року. Стягнути з Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року в розмірі 2312,50 гривень та премію за січень 2020 року в розмірі 1387,50 гривень. Зобов`язати Першотравенську селищну раду Баранівського району Житомирської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки, врахувавши при обчисленні розміру її середньої заробітної плати для нарахування вказаної компенсації надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року в розмірі 2312,50 гривень та премію за січень 2020 року в розмірі 1387,50 гривень, та здійснити виплату перерахованої компенсації з урахуванням раніше виплачених сум".

Згідно виписки з карткового рахунку позивача, копія якого міститься в матеріалах адміністративної справи вбачається, що повний розрахунок при звільненні позивача здійснено 30 серпня 2022 року. Платник - Баранівська міська рада (а.с. 30).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у вересні 2022 року зверталась до відповідача із заявою у якій просила нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Листом №02-12/1007 від 28.09.2022 Баранівська міська рада повідомила ОСОБА_1 про наступне: " ОСОБА_1 , у трудових відносинах з Баранівською міською радою не перебували, облік робочого часу та нарахування заробітної плати Вам Баранівською міською радою не проводилось, трудовий договір не укладався. Звільнення із займаної посади проводилось Першотравенською селищною радою та не з нашої вини була затримка по виплаті заробітної плати. Баранівська міська рада, як правонаступник Першотравенської селищної ради, рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/10831/20 від 24.06.2022 року за позовом до Першотравенської селищної ради, виконала повністю. Враховуючи вищенаведене, для вирішення і врегулювання даною питання по сплаті середнього заробітку за час затримки заробітної плати рекомендуємо звернутися до суду."

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Так, статтею 116 КЗпП України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану

Отже, вказаною нормою на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу, з-поміж іншого, на тому, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду у справі №240/10831/20 захищено порушене Першотравенською селищною радою Баранівського району Житомирської області право ОСОБА_1 на: вихідну допомогу у зв`язку з припиненням трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року та премію за січень 2020 року; грошової компенсації за невикористані дні відпустки із врахуванням при обчисленні розміру її середньої заробітної плати для нарахування вказаної компенсації надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року та премію за січень 2020 року.

У рішенні суду від 24.06.2022 у справі №240/10831/20 зазначено: "Під час розгляду справи судом встановлено, що у даному випадку мало місце звільнення позивача без проведення з нею остаточного розрахунку, а саме без виплати їй премії за січень 2020 року в розмірі 1387,50 грн., надбавки за високі досягнення у праці за січень 2020 року в розмірі 2312,50 грн., вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП України, а також компенсації за невикористану відпустку, розрахованої виходячи з розміру середньої заробітної плати з урахуванням премії за січень 2020 року та надбавки за високі досягнення у праці за січень 2020 року."

У постанові від 02 лютого 2023 року у справі №826/1575/17 Верховний Суд зазначає, що з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їхнього розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи визначені критерії.

У постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на висновки, викладені нею у постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц, також констатувала, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем і колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17, а також Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 травня 2020 року та від 17 листопада 2021 року в справі №816/1640/17, від 12 серпня 2020 року в справі №400/3365/19, від 13 жовтня 2021 року в справі №580/1790/20 та інших.

Суд зазначає, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

При цьому, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Варто додати, що зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №240/12178/20 та 11 серпня 2021 року у справі №821/2093/16.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі розпорядженням Першотравенської селищної ради від 30.04.2020 №12-к було звільнено із займаної посади з 30.04.2020.

Отже, 30.04.2020 є останнім робочим днем позивача.

Суд при розгляді даного позову звертає увагу на ту обставину, що за захистом порушених прав, які захищено судовим рішенням від 24.06.2022 у справі №240/10831/20 ОСОБА_1 зверталась у 2020 році.

Сторонами визнається, що Першотравенська селищна рада в 2020 році виплатила ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 1119,30грн.

Разом з тим, на виконання рішення суду у справі №240/10831/20, повний розрахунок при звільнені позивача здійснено Баранівською міською радою, яка є правонаступником прав та обов`язків Першотравенської селищної ради, 30 серпня 2022 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що затримка повного розрахуну при звільненні позивача становить 587 днів: 2020 рік - 168 робочих днів, 2021 рік - 250 робочих днів, 2022 рік (по 29.08.2022) - 169 робочих днів.

Належними доказами підтверджується, що тривалість періоду затримки не зумовлена пасивними діями з боку позивача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08.02.1995, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач, при зверненні до суду заявила вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 127521,00 грн.

На виконання ухвали суду від 09.02.2022, відповідачем надано довідку №12 від 13.02.2023 про доходи ОСОБА_1 у якій вказано, що середньоденна заробітна плата позивача становить 396,43 грн (за грудень 2019 року та січень 2020 року). У довідці вказано, що лютому та березні 2020 року позивач перебувала у відпустці та була тимчасово непрацездатна.

Таким чином, враховуючи заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, розмір середнього заробітку становить 232704,41 грн = (396,43 грн * 587 днів).

Суд, за результатом розгляду адміністративної справи не вбачає підстав для зменшення розміру середнього заробітку, з урахуванням пропорційності щодо суми, виплаченої із затримкою.

Частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд з метою захисту порушеного права позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача всю суму середнього заробітку, обраховану шляхом множення розміру середньоденної заробітної плати та кількість днів затримки повного розрахунку при звільненні та з урахуванням вже виплаченої у 2020 році суми 1119,30 грн.

Виходячи з принципів розумності, справедливості, пропорційності та з огляду на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, тобто в сумі 231585,11 грн = (396,43 грн * 587 днів - 1119,30 грн)

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1275,21 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (вул. Соборна, 20, м.Баранівка, Баранівський район, Житомирська область,12701, РНОКПП/), про визнання дій протиправними, стягнення коштів, - задовольнити.

Стягнути з Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 01.05.2020 по 29.08.2022 у розмірі 231585 (двісті тридцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 11 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1275 ( одна тисяча двісті сімдесят п`ять ) гривень 21 копійку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук