Справа № 520/986/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 лютого 2023 р.Справа № 520/986/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року по справі № 520/986/22

за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк"

до Національного банку України

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року по справі № 520/986/22 задоволено позов Акціонерного товариства "Мегабанк" до Національного банку України про визнання протиправними та скасування рішень.

До Другого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року по справі № 520/986/22 в якій апелянтом ставиться питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення.

В обгрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник зазначає, що рішенням Окружного апеляційного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 року у справі №640/12723/22, повний текст якого отримано Фондом 8 грудня 2022 року визнано протиправним і скасовано рішення правління Національного банку України №261-рш/БТ, яким ПАТ "Мегабанк" віднесено до категорії неплатоспроможних. З тексту даного рішення Фонду стало відомо, що однією із підстав для ухвалення вищезазначеного рішення стало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року у справі №920/986/22.

Перевіривши доводи клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому для цілей застосування правил статті 122 КАС України «повинна була дізнатися» слід розуміти, зокрема у випадках, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали представник, працівники, партнери, близькі особи.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У той же час, обставини пропуску строку звернення до суду є оціночними, комплексними і такими, що потребують дослідження в кожному окремому випадку. Питання наявності або відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою поважними вирішується судом апеляційної інстанції на підставі фактичних обставин справи, із урахуванням наведених обґрунтувань та наданих доказів. Однак, доведення поважності причин пропуску строку звернення до суду покладається на особу, яка звертається із апеляційною скаргою, та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Щодо доводів апелянта про поновлення строків апеляційного оскарження, які наведені в апеляційній скарзі, стосовно того, що скаржник не брав участі у розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

«Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими». «Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Така позиція була висловлена Європейським судом з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Отже, суд, маючи дискреційні повноваження щодо поновлення строку на оскарження, обов`язково має проаналізувати наведені у відповідній заяві підстави поновлення строку на апеляційне оскарження та відповідні їм докази та зробити висновок про прийняття чи відмову у прийнятті таких підстав та їх достатність для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів вважає, що не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції й твердження представника апелянта, що він звертається до суду з апеляційною скаргою як особа, яка не брала участі у розгляді справи.

Той факт, що заявник не був учасником розгляду справи не звільняє його від обов`язку дотримання процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини у пункті 35 рішення "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зробивши висновок, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain № 11681/85).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, при цьому прийняття до розгляду апеляційної скарги складеної без отримання копії судового рішення, яке оскаржується фактично свідчать про бажання особи домогтися нового розгляду справи, а не перегляду рішення суду першої інстанції, у зв`язку з наявністю передбачених законом підстав.

Щодо доводів апелянта про поновлення строків апеляційного оскарження, які наведені в апеляційній скарзі, стосовно того, що скаржник дізнався про рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року у справі № 520/986/22 з іншого судового рішення, а саме рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 року по справі № 640/12723/22, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено колегією суддів вище, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Скаржник повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли особа дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово повинна слід тлумачити як припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі Уейт і Кеннеді проти Німеччини, пункт 59).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів правової визначеності.

У рішенні від 28 червня 2018 року у справі Осовська та інші проти України ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику у справах Пономарьов проти України (рішення від 3 квітня 2008 року, пункт 41), Устименко проти України (рішення від 29 жовтня 2015 року, пункт 47), підкреслив: Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І, навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Зазначена вище правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 17 грудня 2020 року по справі №560/2120/20.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подана засобами поштового зв`язку до Другого апеляційного адміністративного суду 09.01.2023 року про що свідчить відмітка на поштовому конверті.

12.01.2023 року апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зареєстрована в Другому апеляційному адміністративному суді.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб усвідомлює, що ним пропущено строк звернення до апеляційного суду визначений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства та зазначає підстави такого пропуску.

Так, в обгрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження представником апелянта зазначено, що рішенням Окружного апеляційного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року у справі № 640/12723/22, повний текст якого отримано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 8 грудня 2022 року визнано протиправним і скасовано рішення правління Національного банку України № 261-рш/БТ, яким ПАТ «Мегабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. З тексту даного рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стало відомо, що однією із підстав для ухвалення вищезазначеного рішення стало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року у справі № 920/986/22.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіривши доводи та підстави на які посилається представник апелянта, колегія суддів встановила, що представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В. брав участь у відкритому судовому засіданні 10.11.2022 року при розгляді адміністративної справи № 640/12723/22 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи Акціонерне товариство МЕГАБАНК, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, під час якого приймав участь у дослідженні доказів, зокрема і рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 р. по справі №520/986/22.

Отже, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В., був обізнаний про існування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 р. по справі №520/986/22 та предмет спірних правовідносин, ще 10.11.2022 року.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що позивач у справі № 640/12723/22 ОСОБА_1 , ще при зверненні до суду з позовом вказував на те, "що 22.02.2022 р. рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/986/22 визнано протиправними та скасовано рішення відповідача - Письмову вимогу, вих. № 28-0011/125162/БТ та Рішення «Про результати інспекційної перевірки» від 30.12.2021р. разом з додатком Звіт про інспекційну перевірку АТ МЕГАБАНК."

Окрім того, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/12723/22 проголошено 10.11.2022 року, повний текст складено 17.11.2022 року, оприлюднено зазначене рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.11.2022 року.

Натомість рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року по справі № 520/986/22, повний текст якого складений 01.07.2022 року було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень ще 04.07.2022 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не був позбавлений можливості ознайомитись зі змістом рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року по справі № 520/986/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень та оскаржити його до суду апеляційної інстанції в межах строків передбачених ст. 295 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника стосовно того, що строк на апеляційне оскарження має обраховуватися з 08.12.2022 року, коли Фонд гарантування вкладів фізичних осіб отримав копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/12723/22 від 10.11.2022 року, є необґрунтованими та не свідчать про поважність причин пропуску строку на звернення до апеляційного суду.

Враховуючи наведене, термін пропуску строку на апеляційне оскарження, відсутність належних доказів в підтвердження заявленого клопотання, на підставі матеріалів справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання скаржника про поновлення процесуального строку для подання апеляційної скарги.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 298 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ст. 118, 121, ч. 3 ст. 243, ч. 6 ст. 250, 295, 298, 299, ч.2 ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Визнати неповажними вказані в клопотанні причини пропуску строку звернення із апеляційною скаргою на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі №520/986/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Мінаєва О.М.