Справа № 420/10620/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» (вул. Краснова, 2-а, м. Одеса, 65059, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування;

стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за належнi до отримання предмети речового майна особистого користування у сумі 14 837,16 грн (без урахування податків і зборів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено право позивача на отримання компенсації за не отримане речове майно при звільненні, право на яку передбачено пунктом 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578.

Так, позивач вказав, що з листа від 03.12.2021 року вбачається, що відповідач визнав наявність заборгованості за невиплату грошової компенсації за речове майно у сумі 14837,16 грн, однак посилався на відсутність кошторисних призначень як на причину невиконання зобов`язань.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 09.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві зазначив, з моменту звільнення позивача, а саме 28.04.2022 до моменту звернення останнього з позовною заявою пройшло майже два роки, що свідчить про пропуск строків подачі позовної заяви, позивачем не надано належних доказів в підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Щодо позовних вимог, механізм речового забезпечення персоналу державної кримінально-виконавчої служби осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних знань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає порядок забезпечення речовим майном персоналу. Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, крім того, грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Просить відмовити в задоволені вимог адміністративного позову позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Витягом з наказу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 28 квітня 2020 року № 50/ОС20 «Про особовий склад» підтверджено, що ОСОБА_1 звільнено за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.6).

Суд встановив, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату спірної грошової компенсації (а.с.7).

Листом від 03.12.2021 року № 1/9/1-5816 відповідач надав інформацію щодо заборгованості за невиплачену грошову компенсацію за речове майно перед звільненими працівниками, відповідно до якої підтверджено, що перед Державною установою «Одеська виправна колонія (№14)» рахується заборгованість перед ОСОБА_1 щодо виплати спірної компенсації (а.с.8-9).

Крім того, судом досліджено арматурну картку №419 на ім`я позивача та довідка №38 (а.с.10-11).

Не погодившись бездіяльністю відповідача щодо невиплати спірної компенсації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (надалі - Закон №2713-IV), держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

При цьому умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина 2 статті 23 №2713-IV).

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (частина п`ята статті 21 Закону №2713-IV).

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 (надалі - Порядок №578, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Згідно з пунктом 23 Порядку №578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України, державної установи Центр пробації відповідно до їх закупівельної вартості.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 Порядку № 578).

Згідно з довідкою №38 ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 останньому належить до виплати 14837,16 грн (а.с. 11), однак така компенсація позивачу не виплачена, що підтверджується інформацією щодо сум невиплаченої грошової компенсації за речове майно (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вживав активних заходів з метою виплати грошової компенсації за речове майно направивши лист до Міністерства юстиції України №1/9/1-5816 від 03.12.2021 року.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 10.03.2011 у справі "Сук проти України" вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, у разі якщо держава задекларувала певні правила розрахунку при звільненні працівника, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особистого користування; стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особистого користування у сумі 14 837,16 грн.

Разом з тим, суд вважає, що в позовних вимогах про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування у сумі 14 837,16 грн, а саме без урахування податків і зборів - слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду справи відповідачем виплату спірної грошової компенсації не проведено, а тому право позивача на отримання цієї компенсації у сумі 14 837,16 грн без урахування податків і зборів не порушено, що виключає необхідність у захисті такого права.

Частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 КАС, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» (вул. Краснова, 2-а, м. Одеса, 65059, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належнi до видачі предмети речового майна особистого користування.

Стягнути з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особистого користування у сумі 14 837,16 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса