Справа № 300/2954/22
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" лютого 2023 р. справа № 300/2954/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (надалі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправною відмови та зобов`язання провести державну реєстрацію автомобіля.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.53-54).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзиви на позов, та в сукупності письмові докази, встановив наступне.
20.12.2020 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) у м. Прага (Чеська Республіка) укладено договір купівлі-продажу механічного транспортного засобу, а саме: транспортного засобу марки BMW 530 D, рік виробництва 22.03.2005 року, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2993 см. куб., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.14).
Згідно митної декларації форми МД-2 від 05.10.2021 року № UA206020/2021/007900 ОСОБА_1 ввезено на митну територію України транспортний засіб легковий автомобіль марки BMW, модель 530 D, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , тип двигуна дизель, об`єм двигуна 2993 см. куб., календарний рік виготовлення 2005 (а.с.17).
Також, 05.10.2021 року Івано-Франківською митницею видано позивачу посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 (а.с.21).
Окрім того, 05.10.2021 року проведено сертифікацію автомобіля та отримано сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу серія НОМЕР_4 із додатком (а.с.19-20).
12.10.2021 року гр. ОСОБА_4 , діючи в інтересах позивача, звернувся до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області для реєстрації зазначеного автомобіля, однак, при огляді автомобіля експертом було виявлено, що ідентифікаційний номер кузова змінений шляхом перебивання (гравіювання) (а.с.22-24).
Після чого співробітниками поліції за даним фактом відкрито кримінальне провадження, про що внесено відомості до ЄРДР (а.с.26).
30.12.2021 року ст. дізнавачем СД Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітаном поліції Куриляком Л.В. винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.40).
В подальшому, 07.06.2022 року адвокат позивача звернувся до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області із заявою, в якій просив вирішити питання постановлення на облік та внесення відомостей до Єдиного державного реєстру МВС відомостей щодо автомобіля марки BMW, модель 530 D, іноземної реєстрації д.н.з. НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_1 (а.с.41).
За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, згідно листа від 18.06.2022 року № 31/9/3689-адв., повідомив представника позивача, що у разі пошкодження ідентифікаційного номера перша державна реєстрація транспортних засобів проводиться тільки після експертного підтвердження справжності ідентифікаційного номера. Відтак, ТСЦ МВС №2643 не може провести реєстрацію вказаного автомобіля без відповідного висновку експерта (а.с.42-43).
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до приписів статті 34 Закону України "Про дорожній рух" № 3353-XII від 30 червня 1993 року, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.
Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають встановленим вимогам. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.
Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (надалі Порядок №1388) встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Згідно положень пункту 8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Приписами пункту 15 Порядку №1388 встановлено, що Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім випадків, визначених цим пунктом) здійснюються після проведення експертного дослідження працівниками Експертної служби МВС або інших державних спеціалізованих установ, що провадять судово-експертну діяльність, які мають присвоєну в установленому Законом України Про судову експертизу порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями (далі - фахівці, які проводять експертне дослідження транспортних засобів та реєстраційних документів).
Експертне дослідження проводиться з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів (виявлення фактів знищення, підроблення або зміни номерів вузлів та агрегатів транспортних засобів, підроблення реєстраційних документів, що їх супроводжують), і включає огляд транспортного засобу та звірку інформації щодо транспортного засобу, внесеної до реєстраційних документів.
За результатами проведеного експертного дослідження транспортного засобу фахівці, які проводять експертне дослідження транспортних засобів та реєстраційних документів, складають відповідний висновок. Відомості, що містяться в такому висновку, у день проведення експертного дослідження невідкладно вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Висновок, складений за результатами експертного дослідження, або відомості, що містяться в ньому, не пізніше як через десять діб після дня внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів подаються / вносяться власником разом із заявою про державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу до сервісного центру МВС (незалежно від місця проведення експертного дослідження).
Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається.
Перша державна реєстрація таких засобів (за винятком випадків, коли є експертне підтвердження справжності пошкодженого ідентифікаційного номера), а також ввезених на митну територію України транспортних засобів, що розшукуються правоохоронними органами інших держав, не проводиться.
Таким чином, наявність пошкодженого ідентифікаційного номера унеможливлює першу державну реєстрацію такого транспортного засобу без експертного підтвердження справжності пошкодженого ідентифікаційного номера.
Як зазначалося судом вище, 12.10.2021 року громадянин гр. ОСОБА_4 , діючи в інтересах позивача, звернувся до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області для реєстрації зазначеного автомобіля, однак, при огляді автомобіля експертом було виявлено, що ідентифікаційний номер кузова змінений шляхом перебивання (гравіювання). По даному факту співробітниками поліції відкрито кримінальне провадження, про що внесено відомості до ЄРДР (а.с.22-24,26).
1. Яким способом (заводським чи кустарним) закріплені номерна панель та інформаційні таблички в наданому для дослідження автомобілі?
2. Чи піддавався зміні номер кузова даного автомобіля?
В даному випадку, з урахуванням наведених законодавчих норм, суд зазначає, що виключно експертне підтвердження справжності пошкодженого ідентифікаційного номера транспортного засобі є передумовою для його першої державної реєстрації.
Водночас, на вирішення вищевказаних експертних досліджень такі питання не ставилися, а відповідно, за умов коли очевидними є ознаки пошкодження ідентифікаційного номеру кузова, проте відсутні об`єктивні експерті висновки, які б засвідчували справжність пошкодженого ідентифікаційного номера, у посадових осіб відповідача формально були відсутні повноваження для першої державної реєстрації такого транспортного засобу.
Як на передумову щодо існуючого стану ідентифікаційного номера кузова НОМЕР_6 представник позивача, із посиланням на відповідні докази, наводить наступні обставини.
Ухвалою поліції Чеської Республіки (обласне управління поліції Устецької області) від 09.03.2012 року встановлено, що 18.06.2009 року транспортний засіб BMW 530 D, чорного кольору, VIN: НОМЕР_6 було викрадено та в зазначеному автомобілі були здійснені втручання до його ідентифікаторів, внаслідок чого, орган поліції ініціював зняття його з обліку автотранспортних засобів (а.с.31-32).
В подальшому, рішенням Магістрату міста Праги в особі Департаменту транспортно-адміністративної діяльності від 19.01.2017 року відновлено первинний VIN НОМЕР_6 та одночасно скасовано VIN НОМЕР_7 транспортного засобу BMW, модель 530 D, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 (а.с.34-35).
Окрім того, згідно акту фізичного приймання-передачі легкового автомобіля марки BMW 530 D, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 від 07.08.2017 року встановлено, зокрема, що в технічному паспорті зроблено запис про виконання відновлення VIN альтернативною технологією (а.с.37-38).
Враховуючи викладене, представник відповідача зазначає, що уповноваженим органом Чеської Республіки офіційно відновлений ідентифікаційний номер кузова вищевказаного автомобіля та реєстраційні документи на нього, водночас відповідачем жодним чином не спростовано, що вказаним порядком дублювання первинного ідентифікаційного номера, проведеним уповноваженим органом Чеської Республіки, порушено вимоги міжнародних і державних стандартів, і потрібне повторне експертне підтвердження його справжності.
Надаючи оцінку вищезазначеним обставинам, суд вказує на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зміст приписів пункту 15 Порядку №1388 щодо неможливості першої державної реєстрація транспортних засобів із знищеними, пошкодженими чи підробленими ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) є імперативним по змісту і не допускають подвійного тлумачення щодо їх застосування.
Водночас, обставини на які покликається представник позивача вказують на те, що на транспортному засобі відновлено первинний ідентифікаційний код (VIN) НОМЕР_6 в ході проведення офіційних адміністративних процедур, згідно законодавства Чеської Республіки, а відповідно, на думку суду, такий VIN і не може мати ознак справжнього, оскільки був повністю заміненим, відтак жодне експертне дослідження не буде спроможним встановити його справжність.
За вказаних обставин, на переконання суду, категорія доведення справжності ідентифікаційного номера транспортного засобу, повинна бути зміщена з площини експертного дослідження до площини встановлення та перевірки фактичних обставин його виникнення на предмет їх достовірності.
Водночас, такі висновки суду, можуть бути покладені в основу відновлення порушеного права позивача і стати передумовою для задоволення позовних вимог у випадку, якщо б обставини на які посилається його представник доведені належними та допустимими доказами.
Так, за змістом статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У відповідності до положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В даному аспекті суд зазначає наступне.
У Рекомендаціях Ради Європи NR (2002) 2 «Про доступ до офіційних документів» офіційний документ означено як будь-яку інформацію, що зафіксована в будь-якому вигляді, розроблена або отримана органами державної влади і пов`язана з державною або адміністративною функцією. Виняток становлять документи, які перебувають на стадії підготовки, тобто не були оприлюднені державними органами .
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 644/9375/18, в якій висловився щодо ознак офіційного документа.
Так, під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
При цьому суд зазначає, що документи складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.
Зазначене положення, зокрема визначене статтею 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», в якому зазначено, що документи видані уповноваженими органами іноземних держав, можуть бути використані на території іншої держави, лише після відповідного їх посвідчення.
На сьогодні найбільш поширеними є два способи такого посвідчення: консульська (дипломатична) легалізація та проставлення апостиля.
Порядок консульської легалізації офіційних документів установлюється Віденською конвенцією "Про консульські зносини" 1963 року, міжнародними договорами та чинним законодавством України.
Держави, бажаючи скасувати вимогу дипломатичної або консульської легалізації іноземних офіційних документів, вирішили укласти відповідну конвенцію. Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, була підписана 05.10.1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України „Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 10.01.2002 р. № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, що набула чинності з 22.12.2003 р.
З набуттям чинності для України 22 грудня 2003 року Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів , 1961 року, для держав-учасниць цієї Конвенції передбачається відміна консульської легалізації іноземних офіційних документів, яку замінює спрощена процедура проставлення уповноваженим на це державним органом спеціального штампа "Apostille".
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 61 "Про надання повноважень на проставлення апостиля, передбаченого Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", ряду державних органів та установ надано повноваження щодо проставлення апостиля на офіційних документах.
Однак, відповідно до статті 3 цієї Конвенції дотримання цієї формальної процедури не вимагається, якщо укладено договір між двома або декількома договірними державами, положення якого звільняють від будь-якого іншого засвідчення іноземні офіційні документи, якщо вони були складені або засвідчені відповідною установою однієї з договірних сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи.
Україною укладено міжнародні договори про правову допомогу, відповідно до яких усі офіційні документи, видані компетентними органами однієї Договірної Сторони, приймаються без будь-якого додаткового засвідчення на території іншої Договірної Сторони. Такий договір укладений, зокрема, і з Чеською Республікою 28.05.2001 року (стаття 18 Договору).
Враховуючи, що обставини справи, на які вказує позивач на обґрунтування позовних вимог, підтверджуються рядом офіційних документів виданих посадовими особами Чеської Республіки, що скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи та по яких здійснено сертифікований переклад, суд бере до уваги зазначені докази, як такі, що одержані у встановленому законом порядку.
За вказаних обставин, суд вважає, що позивач не повинен повторно доводити саме справжність нанесеного ідентифікаційного номера (VIN): НОМЕР_6 , оскільки такі процедури вже були проведені уповноваженим органом Чеської Республіки задовго до придбання позивачем даного автомобіля, а останнім не здійснювалось будь-яких дій відносно втручання в ідентифікаційний номер автомобіля марки BMW 530 D.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З урахуванням викладеного, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області в реєстрації автомобіля марки BMW 530 D, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 та зобов`язати відповідача провести державну реєстрацію автомобіля марки BMW 530, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , внести відомості про нього до Єдиного державного реєстру МВС.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, згідно з квитанцією від 20.07.2022 року підтвердив сплату судового збору на суму 992,40 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Окрім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.
Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
При вирішенні даного питання, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, згідно Рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах від 07.06.2022 року, ордер про надання правничої (правової) допомоги від 18.07.2022 року, акт виконаних робіт від 18.07.2022 року та квитанцію №453788 від 18.07.2022 року (а.с.47-50).
Згідно із частиною 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що 15.02.2023 року від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначив, що витрати позивача на правничу допомогу не обґрунтовані та зазначені в завищеному обсязі, оскільки дана справа не є складною. Немає підстав вважати адміністративний позов нестандартним чи таким, що виник в результаті нетипових спірних правовідносин. Звернуто увагу суду на те, що збір доказів, на який посилається адвокат Атаманюк В.М. в акті виконаних робіт фактично забезпечив ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, суд не може погодитись із наведеним розрахунком вартості витрат на правничу допомогу з огляду не відповідності її критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
Так, розгляд справи № 300/2954/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій, здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.
Таким чином, справа № 300/2954/22 відноситься до справ незначної складності, внаслідок чого, не потребує значних зусиль для підготовки позовної заяви та доказів до неї.
Окрім того, суд зазначає, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд вважає, що обумовлені актом виконаних робіт від 18.07.2022 року витрати, щодо виконаної роботи, зокрема, консультація 2 год. та «вивчення судової практики» є необґрунтованими, оскільки не охоплюються цілями, що визначені ч.3 ст.134 КАС України, а найймовірніше сприяють процесу написання позовної заяви, внаслідок чого, такі витрати не повинні враховуватися при визначенні суми судових витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, продовжуючи оцінку співмірності витрат, суд вважає, що зазначена в акті виконаних робіт від 18.07.2022 року вартість 1 години роботи адвоката в сумі 1875 грн. є доволі значною та, для прикладу, більш як в чотири рази перевищує вартість оплати Державою 1 години роботи судді, який ухвалив рішення в цій справі. Однак, в розрізі оцінки розумності розміру витрат та їх співмірності складності справи, об`єму фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, час затрачений адвокатом на надання правничих послуг, оплата за які йде погодинно, повинен бути пропорційно залежним від цих критеріїв.
Таким чином, на переконання суду, співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу є 4800 грн. = (800 грн.* 6 год.).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій задоволити.
Визнати протиправною відмову Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області в реєстрації автомобіля марки BMW 530 D, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Територіальний сервісний центр 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області (, вул.Симоненка, 2, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.