Справа № 380/16012/22
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа на стороні відповідача: Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська 26, м. Київ, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) Державної прикордонної сліжби України , в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення № б/н від 21.10.2022 року про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який досяг 16-річного віку, яким ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону України на виїзд з України;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) Державної прикордонної служби України здійснити пропуск ОСОБА_1 через державний кордон України згідно документів, на підставі яких попередньо було надано протиправне рішення.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час перетинання державного кордону України 21.10.2022 року у контрольно-пропускному пункті « ОСОБА_2 », відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону з виїзду з України. При цьому, позивачем було надано повний пакет документів, які підтверджують, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, тому рішення відповідача від 21.10.2022 №б/н про відмову позивачу в перетині державного кордону України є неправомірним.
Ухвалою суду від 11.11.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що надані позивачем 21.10.2022 документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, внаслідок чого оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є правомірним. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити пропуск позивача через державний кордон України згідно документів, на підставі яких попередньо було надано протиправне рішення, представник відповідача вказує, що така задоволенню не підлягає, оскільки, враховуючи приписи п. 2 Правил перетинання державного кордону України щодо переліку документів, факт задоволення позовної вимоги не приведе до реального захисту прав позивача та не буде виконано мету адміністративного судочинства. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представником третьої особи подано до суду пояснення по справі, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки . Позивач звернувся до суду за захистом права на пересування, яке не є порушеним, а лише тимчасово обмеженим на період дії правового режиму воєнного стану. А отже щодо безпідставності позовної вимоги про визнання за позивачем права на перетин Державного кордону під час дії правового режиму воєнного стану на підставі п.2.6 Правил перетинання державного кордону громадянами України вважає, що прийняття такого виду рішень належить до виключної компетенції органів Державної прикордонної служби України, функції якої суд не може перебирати на себе. Звертає увагу, що рішення про відмову в перетині державного кордону має одноразовий характер(акт індивідуальної дії), тобто при перетинанні державного кордону України громадянином України, у разі наявності документів, які надають право на перегинання державного кордону України у віковій категорії 18-60 років, така особа буде оформлена на перетинання державного кордону України в загальному порядку без скасування попередніх рішень про відмову в перетинанні державного кордону України, а оскаржуване рішення жодним чином не створить позивачу перешкод для перетину державного кордону України за наявності на те законних підстав.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що посвідчується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , виданим 15.09.2017, орган, що видав: 2326.
Відповідно до довідки про зарахування іноземця на навчання денної форми, виданої 01.08.2022 Університетом менеджменту у Варшаві, ОСОБА_3 прийнятий на період з 01.10.2022 до 30.06.2024 на навчання денної форми другого рівня за напрямом «Управління» на платній основі. Навчання денної форми розпочинається 01.10.2022.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_5 від 26.11.2009, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач як військовозобов`язаний перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зі змісту довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.09.2022 №1/3/3909 судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає.
Відповідний запис щодо відстрочки від призову наявний у розділі «VII. Службові відмітки» військового квитка позивача.
21.10.2022 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця» з метою здійснити перетинання державного кордону на виїзд з України.
Однак, начальником 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення від 21.10.2022 №б/н про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до вказаного рішення, у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року» громадянина України ОСОБА_5 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки вважає, що має право на перетин державного кордону України під час воєнного стану.
За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII(в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 2593/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом від 22.05.2022 № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2022 року позивач намагався перетнути кордон України, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455(в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон№3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Відповідно до п.2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно із статтею 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Як встановлено судом, позивач є студентом Університету менеджменту у Варшаві (м. Варшава, Республіка Польща), очної форми навчання.
Поряд з цим, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 19.09.2022 №1/3/3909, ОСОБА_1 відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає.
Наведене дає підстави для висновку про те, що позивач, у відповідності до статті 23 Закону №3543-XII, станом на 21.10.2022 року (під час спроби перетину державного кордону) не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а ІНФОРМАЦІЯ_7 не заперечував щодо виїзду останнього за кордон для продовження навчання за кордоном.
Разом з цим, у поданому відзиві відповідач вказує, що 21.10.2022 року надані позивачем документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу
Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2022 позивач при спробі перетину державного кордону надав працівнику прикордонного загону наступні документи:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 виданий 26.10.2017 органом 2301;
- оригінал студентської візи Республіки НОМЕР_7 від 01.10.2022 року;
- оригінал «Довідки для виїзду за кордон здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти» від 19.09.2022 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за підписом начальника Першого відділу підполковника ОСОБА_6 ;
- оригінал військового квитка серії НОМЕР_5 з відповідним записом: 19.09.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_9 надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» терміном на 6 (шість) місяців;
- оригінал та копія оригіналу із нотаріально засвідченим перекладом Довідки про зарахування іноземця на навчання денної форми другого рівня за напрямом Управління(навчання денної форми розпочинається 01.10.2022 р.) видана 01.08.2022 року Університетом менеджменту у Варшаві з відповідним штампом;
- оригінал та копія оригіналу із нотаріально засвідченим перекладом звернення Університетом менеджменту у Варшаві до Посла Республіки Польща в Україні від 01.08.2022 р. за підписом представника ректора з міжнародних питань;
- оригінал та копія оригіналу із нотаріально засвідченим перекладом Листа про розміщення від 01.08.2022 р. студента ОСОБА_7 в гуртожитку, який належить Університету менеджменту у Варшаві, в будівлі, що примикає до будівлі Університету за адресою: вул. Кавенчинська, буд. 36 з дати прибуття і до 28.02.2023 р. за підписом представника ректора з міжнародних питань;
- оригінал Договору №ВЗК-8002040-УП20-W добровільного комплексного страхування подорожуючих за межами України за печаткою страхової компанії «Guardian» та підписом уповноваженої особи;
- оригінал Платіжного доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через SWIFT) від 27.07.2022 р. N:(MUR) про оплату навчання ОСОБА_1 у сумі 760 (сімсот шістдесят) євро видане Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» Україна;
- копія оригіналу здійснення платежу надруковане TurboSwift AT від 22.09.2022 за підписом керівника Департаменту валютних платежів і переказів ТО ОСОБА_8 .
Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, пред`явивши під час перетину державного кордону України документи, які підтверджують, що він є студентом Університету менеджменту у Варшаві (м. Варшава, Республіка Польща) очної форми навчання, та довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 від 19.09.2022 №1/3/3909 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, мав право на перетин державного кордону України як здобувач фахової вищої освіти, який навчається за кордоном та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 14 Закону №1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.
Водночас, відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано конкретного переліку документів, які необхідно було подати позивачу для виїзду за кордон.
При цьому суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.
Наведене, в свою чергу, свідчить про безпідставність висновку відповідача, викладеного у відзиві, про те, що надані позивачем документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, оскільки у оскаржуваному рішенні від 21.10.2022 №б/н працівником прикордонної служби взагалі не вказано, які саме документи необхідно було надати позивачу для виїзду за межі території України.
Отже, позивач 21.10.2022 р. мав право на перетин державного кордону України як студент Університету менеджменту у Варшаві (м. Варшава, Республіка Польща) очної форми навчання, який навчається за кордоном.
Суд не бере до уваги твердження відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, про те, що громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які є здобувачами професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти в Україні не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, але, з урахуванням приписів п. 2-6 Правил, дана категорія не має права виїжджати за кордон, так як ця категорія зазначена в абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3545-ХІІ, оскільки наведені відповідачем норми чинного законодавства не були вказані в оскаржуваному рішенні як підстави для відмови позивачу у перетинанні державного кордону України.
Таким чином, рішення начальника 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_4 від 21.10.2022 №б/н про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку, ОСОБА_9 , прийняте не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому є нечинним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити пропуск позивача через державний кордон України згідно документів, на підставі яких попередньо було надано протиправне рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно з частиною 2 статті 6 Закону № 1710-VI початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами (частина 3 статті 6 Закону № 1710-VI).
Відповідно до частини 4 статті 6 Закону №1710-VI прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що перетин громадянами України державного кордону здійснюється виключно у разі проходження ними, зокрема, прикордонного контролю, який полягає у пред`явленні особами, які перетинають кордон паспортних та інших документів, їх перевірку уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України.
Таким чином, надання дозволу на перетин кордону належить до виключної компетенції відповідача, а відтак суд не уповноважений перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, та зобов`язувати його невідкладно приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.
Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити пропуск позивача через державний кордон України згідно документів, на підставі яких попередньо було надано протиправне рішення не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., суд зазначає таке.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст.16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частинами 2, 3 ст.134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.134 КАС України).
За вимогами ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).
Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.
Отже при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір №С-11-1/22 від 01.11.2022 про надання правової допомоги; додаткова угода №1 від 01.11.2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 08.11.2022 серії АА №1249275 адвокатом Казачуком І.В.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1640 від 21.05.2019, копію квитанції №9286-3426-8217-5979 від 03.11.2022 про сплату позивачем послуг за надання правової допомоги на суму 10000,00 грн.
Відповідно до умов договору №С-11-1/22 від 01.11.2022 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Казачук та партнери» (адвокат), адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується виплачувати адвокату гонорар та покривати фактичні видатки, пов`язані із наданням клієнту правової допомоги.
Зі змісту додаткової угоди №1 від 01.11.2022 до Договору про надання правової допомоги №С-11-1/22 від 01.11.2022 судом встановлено, що загальний розмір вартості послуг (гонорар) адвоката за даною додатковою угодою становить 10000 грн. та включає в себе:
- попереднє опрацювання матеріалів, 2 год. 2000,00 грн.;
- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції, 4 год. 2000,00 грн.;
- підготовка, написання заяв/клопотань до суду першої інстанції, 6 год. 6000,00 грн.
Дослідивши вказані вище письмові докази, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача витрат на надання правничої (правової) допомоги частково обґрунтованими з огляду на таке.
Дійсно предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
Тобто з позиції суду підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.
Відтак суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому належить зменшити до 3000 грн.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 04.11.2019 (справа №9901/264/19).
Відповідно до вимог ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40грн. підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 6, 14, 77, 90, 139, 143, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) лейтенанта Галайчук № б/н від 21.10.2022 року про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який досяг 16-річного віку, яким ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону України на виїзд з України.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) витрати на надання правничої (правової) допомоги в розмірі 3000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 17.02.2023 року.

Суддя Костецький Н.В.