Справа № 440/10556/22
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/10556/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про:
- визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №278 від 24.10.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №285 від 30.11.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) №31-РС від 22.10.2022 року та №35-РС від 30.11.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 повернути ОСОБА_1 до місця служби за місцем проживання на територію Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області на період його інвалідності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби з протипоказаними статико-динамічними та психоемоційними навантаженнями), до 25.10.2022 року за своєю згодою проходив військову службу на посаді командира 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_1 . 25.10.2022 року без згоди позивача був переміщений до нового місця служби в АДРЕСА_2 . Вважає вказані дії протиправними, рапортів щодо свого переведення до нового місця служби не писав.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
ІНФОРМАЦІЯ_6 заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позов зазначив, що особи з інвалідністю можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання, тобто особи з інвалідністю мають право призиватися або не призиватися на військову службу під час загальної мобілізації і тільки за місцем проживання, а не там, де особа з інвалідністю перебуває на військовому обліку.
ІНФОРМАЦІЯ_4 заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позов зазначив, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 10.05.2022 року позивача визнано "обмежно придатним до військової служби". Непридатним до служби лише у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Придатним до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Те, що позивач має ІІІ групу інвалідності, не може слугувати підставою для отримання згоди позивача на його переміщення до іншого місця служби з урахуванням обмежень щодо стану здоров`я встановлених у довідці військово-лікарської комісії від 10.05.2022 року № 537 (служба у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах). Військова частина НОМЕР_1 (( НОМЕР_2 батальйон резерву) до десантно-штурмових військ, плавскладу, частин морської піхоти, спец споруд не належить.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 згідно до довідки до акту МСЕК від 21.07.2021 року та довідки до акту МСЕК від 09.06.2022 року є особою з інвалідністю 3 групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби з протипоказаними статико-динамічними та психоемоційними навантаженнями).
24.02.2022 за власним бажанням ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , був призваний на військову службу і призначений на посаду командира відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ).
25.10.2022 ОСОБА_1 без його згоди був переміщений до нового місця служби в АДРЕСА_2 на підставі наказу начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 278 від 24.10.2022 року, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) № 31-РС від 22.10.2022 року.
З 01.12.2022 ОСОБА_1 без його згоди, згідно припису № 7/2173 від 30.11.2022 року, вдруге переміщений до нового місця служби в АДРЕСА_3 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 285 від 30.11.2022 року, наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) № 35-РС від 30.11.2022 року.
Вважаючи протиправними вказані накази відповідачів, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно статті 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно частини другої статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
У відповідності до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, згідно абзаці першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Частиною п`ятою статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Отже, Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" регулює правовідносини, які виникають до початку мобілізації та під час її проведення.
Позивач був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_7 , як особа яка у відповідності до ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з`явилася до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про що начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 24.02.2022 року був виданий наказ № 37.
Стаття 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції станом на 24.02.2022 року, тобто день мобілізації позивача), якою визначалося коло осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, не містила обмеження щодо мобілізації військовозобов`язаних, які мають інвалідність. Існували обмеження, зокрема, лише стосовно осіб, які визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби. Разом з тим, відповідно до відомостей про медичні огляди, що зазначені у п. (15) Облікової картки до військового квітка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 зазначено, що 11.03.2022 року комісією при 1 відділі Лубенського РТЦК позивача було визнано придатним до військової служби.
Отже, на час мобілізації, позивач на військову служби був придатний та обмежень щодо стану здоров`я не мав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації не підлягають призову особи визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії) та на те, що особи з інвалідністю, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання. Слід зазначити, що стаття 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" абзацами зазначеного вище змісту була доповнена 15.03.2022 року Законом України № 2122-IX від 15.03.2022. Отже на час призову позивача по мобілізації стаття 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" цих обмежень не мала.
Окрім того, Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" регулює правовідносини, які виникають під час проведення мобілізації та не регулює порядок проходження військової служби військовослужбовцями.
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 вбачається наступне.
Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).
З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус (абзаци дев`ятий, десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).
Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.
Так, згідно частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Статтею 9 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовий обов`язок громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період починається військова служба.
Отже, з часу призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією позивач статус військовозобов`язаного змінив на військовослужбовця та з 24.02.2022 року почав проходити військову службу.
Порядок проходження військової служби регламентується "Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" яке затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( надалі Положення)
Разом з тим, згідно статті 6 Розділу І Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", підлеглі зобов`язані виконувати тільки ті накази і розпорядження командира, які є законними.
Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 нього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пункт 112 Положення унеможливлює переміщення військовослужбовця без його згоди у разі:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Але позивач не мав таких обставин, які у відповідності до п. 112 Положення унеможливлюють його переміщення за відсутності його згоди та про них не заявляв.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 10.05.2022 року позивача визнано "обмежено приданим до військової служби". Непридатним до служби лише у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Приданим до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Те, що позивач має ІІІ групу інвалідності, не може слугувати підставою для отримання згоди позивача на його переміщення до іншого місця служби з урахуванням обмежень щодо стану здоров`я встановлених у довідці військово-лікарської комісії від 10.05.2022 року № 537 (служба у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах).
Військова частина НОМЕР_1 (( НОМЕР_2 батальйон резерву) до десантно-штурмових військ, плавскладу, частин морської піхоти, спец споруд не належить.
Отже, переміщення позивача з ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.10.2022 року № 31-РС, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2022 року № 278), та з Кременчуцького до військової частини НОМЕР_1 ( наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.11.2022 року № 35-РС, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.11.2022 року) проведено з дотриманням норм законодавства.
Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (с.Попівка, Лубенський район, Полтавська область, рнокпп НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко