Справа № 520/2901/22
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 р. Справа № 520/2901/22

Харківський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Лозівської міської ради Харківської області (вул. Я. Мудрого, буд. 1,м. Лозова,Лозівський район, Харківська область,64602), Міністерства фінансів України (вул. Межигірська, буд. 11, м. Київ, 04071) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувсь до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Лозівської міської ради Харківської області, вих.№5429/02-13-10 від 15.11.2021 року;

- зобов`язати Лозівську міську раду Харківської області повторно розглянути з урахуванням положень ст.128, пункту 6-1, розділу X "Перехідних положень" Земельного кодексу України, заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , про передачу шляхом продажу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:0625. площа(га): 43 та земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:0674, площа(га): 6,718 із розстроченням оплати до 10 років;

- зобов`язати Міністерство фінансів України визначити код доходів, згідно Класифікації доходів бюджету, відповідно до якого має відбуватися зарахування коштів від продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

В обґрунтування своїх вимог позивач наголошував, що, користуючись земельними ділянками за кадастровими номерами: :02:000:0625, площею 43 га та № :02:000:0674 площею 6,718 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства на праві постійного користування, звернувся до відповідача із заявою про викуп такої земельної ділянки у відповідності до приписів п. 6-1 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу. Позивач вказує, що Лозівською міською радою Харківської області фактично не прийнято одного з передбачений ст..122 Земельного кодексу України рішень за фактом розгляду заяви ОСОБА_1 не надано дозвіл на продаж у власність земельної ділянки або не надано мотивовану відмову у наданні такого дозволу відповідно до ст. 128 Земельного кодексу України. Натомість, листом від 15.11.2021 № 5429/02-13-10 заявника повідомлено, що проект рішення про продаж ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок не був підтриманий депутатами міської ради, оскільки не набрав необхідної кількості голосів, тобто клопотання ОСОБА_1 про передачу йому у власність земельних ділянок не вирішено суб`єктом владних повноважень у спосіб та в порядку, який унормовано приписами Земельного кодексу України, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Щодо порушення відповідачем 2 - Міністерством фінансів України прав позивача у межах спірних правовідносин, то таке порушення позивач вбачає в тому, що відповідачем 2 вчасно не скеровано до відповідача 1 коду доходів, відповідно до якого має відбуватися зарахування коштів від продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам засобами електронного зв`язку, що підтверджується повідомленнями про успішну доставку листів.

Представник відповідача1 - Лозівської міської ради Харківської області надано до суду відзив на позов, в якому вказано, що рішення за клопотанням ОСОБА_1 про передачу йому у власність земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:000:0625, площею 43 га та № :02:000:0674 площею 6,718 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства не було прийнято, оскільки за результатами голосування не підтримано більшістю голосів депутатів міської ради, які, в свою чергу на думку відповідача, діяли виключно в межах діючого законодавства та Регламенту міської ради. Представник відповідача вважає, що доказом розгляду поданої заяви позивача є і проект рішення і результати поіменного голосування, а тому міська рада розглянула заяву ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 128 Земельного кодексу України.

Представник відповідача 2 Міністерства фінансів України надав відзив на позов, в якому вказав, що ним не порушено прав та законних інтересів позивача, погіршення правового становище позивача через дії/бездіяльність чи рішення Міністерства фінансів України позивач не зазнав, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням V сесії XXIII скликання Лозівської районної ради Харківської області від 11.03.1999 року ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 50 га ріллі із земель запасу Надеждівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства.

Факт передачі вказаної земельної ділянки в постійне користування ОСОБА_1 підтверджується державним актом серії ХР 20-00-228609, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 78, що не оскаржується відповідачем 1.

Розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації № 220 від 14.04.1999 зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Іграпівське» та його статут, факт чого також підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію селянського (фермерського) господарства «Іграпівське» серії АОО № 763617.

Відповідно до даних витягу з державного земельного кадастру про земельні ділянки № НВ-021 від 03.08.2021 року земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:0625, площею 43 га надана ОСОБА_1 в постійне користування згідно акту на право постійного користування земельною ділянкою від 19.03.1999 ХР-20-00-008609, який видано Лозівською районною Радою народних депутатів.

Відповідно до даних витягу з державного земельного кадастру про земельні ділянки № НВ-0211 від 03.08.2021 року земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:0674, площею 6,7180 га надана ОСОБА_1 в постійне користування згідно акту на право постійного користування земельною ділянкою від 19.03.1999 ХР-20-00-008609, який видано Лозівською районною Радою народних депутатів.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем 1, а тому не потребують додаткового з`ясування.

26.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Лозівської міської ради Харківської області із заявою про передачу йому у власність земельних ділянок за кадастровими номерами :02:000:0625, площею 43 га та № :02:000:0674 площею 6,718 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства на праві постійного користування, які знаходяться у постійному користуванні ОСОБА_1 .

Листом від 15.11.2021 № 5429/02-13-10 заявника повідомлено, що поставлене ним питання розглянуте на засіданні постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, містобудування та архітектури 08.11.2021 року, за результатами якої проект рішення «Про продаж ОСОБА_3 земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Лозівської міської територіальної громади на території Надеждівського старостинського округу» був винесений на розгляд пленарного засідання чергової сесії міської ради 11.11.2021 року.

За результатами голосування проект рішення не був підтриманий депутатами міської ради, оскільки не набрав необхідної кількості голосів.

Крім того, заявника повідомлено, що Класифікація доходів бюджету, затверджена наказом мінфіну від 14.01.2011 № 11 не містить коду доходів, відповідно до якого має відбуватися зарахування коштів від продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Позивач, вважаючи, що йому фактично відмовлено у передачі у власність земельних ділянок, які знаходяться у нього на праві постійного користування, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 2 ст. 19 Конституції України гарантується, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 127 Земельного кодексу України визначено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 128 Земельного кодексу України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до ч 5 ст. 128 Земельного кодексу України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Вказаний перелік є вичерпним.

Так, Лозівська міська рада листом від 24.09.2021 № 5429/02-13-20 на клопотання ОСОБА_1 від 26.08.2021 про передачу йому у власність земельних ділянок, повідомила заявника, що порушене ним питання потребує додаткового вивчення.

Представник відповідача, як на підставу не допущення порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 посилається на те, що міською радою було направлено запит від 23.09.2021 № 731 до фінансового управлення міської ради щодо надання реквізитів рахунку для зарахування надходжень від продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності до місцевого бюджету та 23.09.2021 міська рада отримала відповідь на запитувану інформацію.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача 1 на вказані обставини, оскільки на органи місцевого самоврядування, до компетенції яких віднесено здійснення продажу земельних ділянок комунальної власності громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених Земельного кодексу України, покладено обов`язок щодо розгляду заяв (клопотань) відповідних суб`єктів з приводу продажу таких земельних ділянок у місячний строк.

Жодних виключень із вказаної вище норми права законодавцем не визначено, що кореспондує обов`язку суб`єктів владних повноважень щодо неухильного дотримання вказаних строків.

Разом з цим, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Тобто, обов`язку органу місцевого самоврядування зі здійснення розгляду заяви (клопотання) заінтересованої особи з приводу продажу земельної ділянки комунальної власності протягом місячного строку, встановленому нормою ч. 3 ст. 128 ЗК України, кореспондує обов`язок скликання не рідше ніж один раз на місяць сесії сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення), районної чи обласної ради з питань відведення земельних ділянок, встановлений нормою ч. 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Частина 3 ст. 128 Земельного кодексу України чітко зобов`язує орган місцевого самоврядування у разі прийняття рішення про відмову в продажу земельної ділянки зазначати у цьому рішенні обґрунтування (причини, мотиви) такої відмови.

З наведеного слідує, що за наслідками розгляду заяви позивача відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав прийняти одне із можливих рішень, а саме: 1) рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки; 2) рішення про відмову в продажу земельної ділянки із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Жодних інших альтернативних рішень законодавцем не визначено, тобто за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, приймається одне із двох рішень, зокрема про надання дозволу на продаж земельної ділянки або мотивована відмова.

В той же час, відповідно до п. 6-1 р.Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції що діяла на дату виникнення спірних правовідносин), громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної і комунальної власності, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства, а також орендарі земельних ділянок, які набули право оренди землі шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до 2010 року, мають право на викуп таких земельних ділянок у власність з розстрочкою платежу до десяти років за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці таких земельних ділянок, без проведення земельних торгів. У разі купівлі земельної ділянки з розстроченням платежу право власності переходить до покупця після сплати першого платежу.

Право викупу також належить громадянам України - спадкоємцям громадян, яким належало право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної і комунальної власності, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства (крім випадків, коли такі земельні ділянки були передані у власність чи користування фізичним або юридичним особам). Якщо таких спадкоємців декілька, земельна ділянка придбавається ними у спільну часткову власність, де частки кожного із спадкоємців у праві власності є рівними.

Права постійного користування та довічного успадковуваного володіння земельними ділянками державної та комунальної власності зберігаються за суб`єктами відповідного права, які не здійснили викуп таких ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; та ін.

В той час, відповідно до частини 2 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, питання надання дозволу на викуп земельної ділянки комунальної власності у власність громадян є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування у спосіб встановлений законом (шляхом прийняття рішення на пленарному засіданні ради).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вирішення заяви позивача повинно відбуватись в порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", тобто на пленарному засіданні селищної ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення, передбачений законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що на дату звернення позивача до суду відповідачем 1 не було прийнято відповідне рішення.

Разом з тим, за наслідками розгляду заяви позивача від26.08.2021 відповідач 1листом від 15.11.2021 № 5429/02-13-10 повідомив, що проект рішення «Про продаж ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Лозівської міської територіальної громади на території Надеждівського старостинського округу» був винесений на розгляд пленарного засідання чергової сесії міської ради 11.11.2021 року.

За результатами голосування проект рішення не був підтриманий депутатами міської ради, оскільки не набрав необхідної кількості голосів.

Отже, Лозівська міська рада включила заяву позивача до порядку денного, однак не прийняла жодного рішення за наслідками її обговорення та голосування, що свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

При цьому, саме по собі винесення відповідного питання на засідання за встановлених судом обставин не свідчить про належне виконання вимог ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 128 Земельного кодексу України.

Відповідно до постанови від 09.07.2020 у справі № 454/160/17 Верховний Суд вважає, що з боку відповідача мала місце бездіяльність у разі, якщо відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення, за наслідками розгляду заяви позивача.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач 1 у відзиві на позов вказав, що клопотання позивача від 26.08.2021 розглянуто, проте воно не набрало необхідної кількості голосів.

Однак, за позицією Верховного Суду у постанові №454/160/17 від 09.07.2021 результати голосування не відображують мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження та не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

Таким чином, суд вважає вищезазначену позиція відповідача 1 необґрунтованою, оскільки у контексті розуміння Земельного кодексу України надання дозволу або відмова у продажі земельної ділянки є змістом відповідного індивідуального правового акту, враховуючи те, що Земельний кодекс України не передбачає випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами заяви може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.

Зазначаючи чіткий та вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні документації відповідач 1, по-перше, надає можливість заявнику оскаржити таке рішення та висловити незгоду із усіма чи окремими її мотивами, а по-друге, у випадку коли заявник визнає зазначені у рішенні недоліки, йому надається можливість усунути такі недоліки, чим створюються гарантії визначеності у розгляді її земельного питання, оскільки повторна відмова із аналогічних підстав не допускається.

Проте, суд повторно зазначає, що розгляд заяви та доданих до неї документів, поданої особою з наміром викупу земельної ділянки, повинен завершуватися прийняттям відповідного рішення, а у випадку відмови, з обґрунтуванням підстав для відмови в продажу земельної ділянки, визначених ч. 5 ст. 128 Земельного кодексу України, перелік яких є виключним, що, однак, відповідачем 1 не було дотримано у даному випадку.

Стосовного обраного позивачем способу захисту своїх прав шляхом скасування рішення Лозівської міської ради Харківської області від 15.11.2021 року за вих. № 5429/02-13-10, то суд зазначає, що відповідачем 1 взагалі не було прийнято у порядку та спосіб визначений законодавством України відповідного рішення про надання дозволу або відмову позивачу у викупі земельних ділянок.

Натомість, відповідачем 1 скеровано на адресу ОСОБА_1 лише лист інформаційного характеру від 15.11.2021 року за вих. № 5429/02-13-10 за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26.08.2021 року.

Суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17.

Враховуючи те, що відповідач не забезпечив розгляд заяви ОСОБА_1 від 26.08.2021 року у порядку та в межах повноважень, передбаченому законодавством, суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог згідно ст. 9 КАС України та задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправної бездіяльності Лозівської міської ради Харківської області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову в наданні дозволу на викуп земельної ділянки за кадастровим номером: :02:000:0625, площею 43 га та земельної ділянки за кадастровим номером № :02:000:0674 площею 6,718 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Лозівської міської ради Харківської області повторно розглянути з урахуванням положень ст.128, пункту 6-1, розділу X "Перехідних положень" Земельного кодексу України, заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , про передачу шляхом продажу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:0625. площа (га): 43 та земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:0674, площа (га): 6,718 із розстроченням оплати до 10 років, то суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач 1, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Зобов`язання відповідача 1 прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи, а у випадку невиконання обов`язку відповідачем 1, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача 1 прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності не обхідних та достатніх для цього підстав.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема, подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На вказаний правовий висновок наявні посилання і у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 520/8576/18 та від 11.02.2021 у справі № 814/2458/16.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

У межах даної справи відповідач не використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи і допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття жодного рішення у встановлений Законом строк.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Лозівської міської ради Харківської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на продаж земельної ділянки за кадастровим номером: №:02:000:0625. площею (га): 43 та земельної ділянки кадастровим номером: №:02:000:0674, площею (га): 6,718 та прийняти відповідне рішення щодо продажу вказаних земельних ділянок, з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства фінансів України визначити код доходів, згідно Класифікації доходів бюджету, відповідно до якого має відбуватися зарахування коштів від продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, то суд зазначає наступне.

Так, відповідачем 1 у відзиві на позов вказано, що листом від 01.06.2022 за вих. № 218 фінансове управління Лозівської міської ради надало рахунку для зарахування коштів до бюджету Лозівської міської територіальної громади по КБКД:33010500 «Кошти від викупу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, передбачених пунктом 6-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Таким чином оскільки, вказане питання наразі є вирішеним, порушені права позивача є відновленими на момент вирішення справи, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково у інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала її посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Лозівської міської ради Харківської області (вул. Я. Мудрого, буд. 1,м. Лозова, Лозівський район, Харківська область,64602), Міністерства фінансів України (вул. Межигірська, буд. 11, м. Київ, 04071) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лозівської міської ради Харківської області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову в наданні дозволу ОСОБА_1 на викуп земельної ділянки за кадастровим номером: :02:000:0625, площею 43 га та земельної ділянки за кадастровим номером № :02:000:0674 площею 6,718 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства.

Зобов`язати Лозівську міську раду Харківської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про надання дозволу на продаж земельної ділянки за кадастровим номером: №:02:000:0625. площею (га): 43 та земельної ділянки кадастровим номером: №:02:000:0674, площею (га): 6,718 та прийняти відповідне рішення щодо продажу вказаних земельних ділянок, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Лозівської міської ради Харківської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко