Справа № 420/17736/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65017), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивач просить: визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у нарахуванні та виплати йому згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати на суму 159427,74 грн з урахуванням рівня інфляції 138,7%; - зобов`язати ГУ ПФУ провести нарахування та виплатити йому згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії із 01.04.2019 року по 30.09.2022 року на суму 159427,74 грн з урахуванням рівня інфляції 138,7%.

Позивач зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугою років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року по справі №420/3873/21, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії йому згідно із довідкою ООТЦКСП від 30.11.2020 року №ЮО116550 з 01.04.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.

ГУ ПФУ виконано рішення суду від 13.08.2021 по справі №420/3873/21 та нараховано за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 суму боргу у розмірі 159427,74 грн. Заборгованість по рішенню суду по справі №420/3873/21 не виплачена.

Позивач вказує, що 27.09.2022 року ним подана заява до ГУ ПФУ, в якій він просив нарахувати та виплатити не отриману частку пенсії (заборгованість) разом з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати однією сумою у відповідності до Законів України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ), «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року (далі Закон №2050-III) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок №159), за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року, у зв`язку з несвоєчасним перерахунком основного розміру пенсії.

Відповідач надав відповідь, що пенсія була перерахована на виконання рішення суду, тому законні підстави для компенсації втрати частини доходу відсутні.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та в обґрунтування позовних вимог посилається на судову практику, зокрема, на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16 та Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, згідно яких правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж відбувся, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

На думку позивача у розумінні ст.1-3 Закону №2050-ІІІ право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були таки суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Позивач вважає, що відповідач при розгляди його заяви від 05.10.2022, діяв не у межах повноважень та не у спосіб, то передбачений чинним законодавством України та просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшов відзив на позов від представника відповідача, в якому він вважає позивні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача зазначив, що статтею 8 Закону України №2262-ХІІ виплата пенсій військовослужбовцям забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з п.29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України здійснення видатків бюджету/без встановлених бюджетних призначень, або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішенням суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

Доплата пенсії позивачу за рішенням суду по справі №420/3873/21 за період з 01.04.2019 по 30.09.2022 в сумі 159427,74 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. Пенсія у розмірі 11216,53грн виплачується позивачу з 01.10.2021 року.

Згідно ст.2 Закону України №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

На думку представника відповідача позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходу, оскільки відсутні обов`язкові умови, зокрема, доплата не виплачена, крім того, у разі нарахування доплати згідно з рішенням суду, вони мають характер разового платежу.

Враховуючи,що пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а позивач вимагає про виплату компенсації частини доходів, отримання яких вирішено в судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законами України №2262-ХІІ, №2050-III, Порядком №159.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 ), військовим пенсіонером.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року по справі №420/3873/21, яке набрало законної сили 14.09.2021 року, частково задоволений позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.11.2020 року №ЮО116550 з 01.04.2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.11.2020 року №ЮО116550 з 01.04.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум. В решті позовних вимог - відмовлено.

Згідно з листом ГУ ПФУ від 21.06.2022 №1500-0308-8/63367 пенсія ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 13.08.2021 року по справі №420/3873/21, яке набрало законної сили 14.09.2021 року, перерахована з 23.09.2021 року та виплачується у розмірі 11216,53грн з 01.10.2021 року. Заборгованість Головним управлінням внесена до реєстру рішень. Виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2022 в сумі 159427,74 грн буде здійснення після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України (а.с.10).

Між тим, позивач 27.09.2022 року подав до ГУ ПФУ заяву, зареєстровану від 05.10.2022 року, в якій просив нарахувати та виплатити не отриману частку пенсії в сумі 159427,74 грн разом з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати однією сумою у відповідності до Закону України №2262-ХІІ згідно довідки Державної служби статистики України від 29.08.2022 року №ЗПІ/Д-526-22 (а.с.13).

ГУ ПФУ листом від 19.10.2022 року з посиланням на ст.2 Закону України №2050-ІІІ, а також на те, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а заявник ( ОСОБА_1 ) вимагає виплату компенсації частини доходів, отримання яких вирішено у судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні (а.с.12).

Позивач не погодився з наданою йому відповіддю та звернувся до суду з даним позовом.

Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною невиплати йому 159427,74 грн та виплатити йому вказану заборгованість єдиною сумою, оскільки відповідач на виконання рішення суду як територіальний орган ПФУ здійснив всі дії щодо виконання рішення суду, а саме здійснив перерахунок пенсії та різниця у виплаченій пенсії та нарахованої за оновленою довідкою з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 159427,74 грн направлена до реєстру судових рішень, виконання яких залежить від виділених з Державного бюджету коштів на вказану мету.

Відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів разом із виплатою суми заборгованості.

Проте суд вважає, що посилання відповідача ГУ ПФУ у наданій відповіді позивачу на те, що позивач не має права на отримання компенсації втрати доходу у зв`язку з тим, що отримання вказаних доходів є єдино разовим та вирішено в судовому порядку, є таким що не ґрунтується на положеннях законодавства. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з п.1 Порядку №159 компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Статтею 4 Закону встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Положення вказаної статті відображені у п.5 Порядку №159

Таким чином, основною умовою виплати суми компенсації є виплата заборгованості.

Судом встановлено, що позивачу затримана виплата різниці перерахованої йому з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року пенсії за рішенням суду, вказана заборгованість не виплачена у зв`язку з направленням відповідних відомостей до реєстру судових рішень щодо виплат заборгованостей та буде виплачена при надходження коштів на погашення цієї заборгованості.

На час розгляду справи заборгованість позивачу не сплачена, відповідно відсутні підстави для нарахування та виплати вказаної компенсації.

Проте суд вважає, що позивач має право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати на час виплати йому заборгованості та є протиправним посилання ГУ ПФУ у відповіді позивачу від 19.10.2022 року на його заяву від 05.10.2022 року, що відсутні підстави для нарахування вказаної компенсації втрати доходу на доход, отримання якого вирішено в судовому порядку.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року по справі №240/11882/19 дійшов наступних правових висновків.

Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 03 липня 2018 у справі №521/940/17 та від 21 червня 2018 у справі №523/1124/17, на які посилається позивач у позовній заяві.

Колегія суддів Верховного Суду враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року.

Зазначені висновки свідчать про безпідставність зазначених вище доводів судів попередніх інстанцій, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, але на час виплати йому заборгованості, у тому числі за рішенням суду.

Нарахування та виплата компенсації не можлива без виплати самої заборгованості. Розраховується вона саме на день виплати та виплачується вона відповідно до ст.4 Закону №2050-III у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

В судовій практиці підтриманий висновок щодо для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків висновок необхідна сама виплата вказаної заборгованості (зокрема, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2020 року 420/4232/19, від 30.09.2022 №420/22458/21, від 30.11.2022 року по справі №420/9507/22).

Тобто лише у разі не нарахування та невиплати такої компенсації втрати частини доходів при самої виплати заборгованості з порушенням строків можуть виникнути спірні правовідносини.

Верховний Суд по справі №420/9507/22 відмовляючи у відкритті касаційного провадження ухвалою від 19.12.2022 року зазначив, що колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також Суд критично оцінює посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладені у постановах від 21.11.2018 у справі №700/668/16-а, від 03.07.2019 у справі №676/1557/16, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 29.11.2021 у справі №466/9253/17, від 19.09.2019 у справі №522/9778/16-а, від 17.09.2020 у справі №300/544/19, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 28.04.2021 у справі №686/20861/17, від 31.05.2021 у справі №750/6708/17, оскільки, як було встановлено судами попередніх інстанцій у справі №420/9507/22, заборгованість з пенсії у розмірі 70914,11 грн. позивачу не виплачена, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій пенсійного органу щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів разом із сумою індексації, за період з 01.04.2019 по 01.11.2021 (включно) в зв`язку з порушенням строків нарахування (перерахунку) та виплати основної суми пенсії, є передчасними, так як нарахування та виплата компенсації не можлива без виплати самої заборгованості.

Також Суд відхиляє твердження скаржника про відсутність правового висновку Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, оскільки у касаційній скарзі останнім не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати та на підставі аналізу яких актів законодавства, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що права позивача на час звернення до суду щодо нарахування та виплати йому компенсації на нараховану за рішенням суду заборгованість по виплаті заборгованості по пенсії не порушені, у зв`язку з невиплатою вказаної заборгованості.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази надані сторонами з урахуванням встановлених обставин по справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 262, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65017, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.