Справа № 400/4433/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/4433/22
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період проходження строкової військової служби з 11.05.1989 р. по 18.05.1991 р., період роботи за Списком №1 підземним електрослюсарем Селідовського шахтобудівного управління об`єднання Селідоввугілля тресту Селідоввугіллябуд з 21.08.1991 р. по 30.04.1993 р., а також до загального стажу період роботи з 03.04.1995 р. по 28.06.1997 р. на Малому приватному підприємстві Телетон з 10.01.2022 р. (з моменту звернення за призначенням пенсії);

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищезазначене рішення є незаконним та прийнятим всупереч норм діючого законодавства. Позивач вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно не зараховані до пільгового стажу за Списком №1 вищезазначені періоди.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що на день звернення із заявою про призначення пенсії від 10.01.2022 вік позивача - 51 рік 11 місяців. За результатами розгляду заяви позивача від 10.01.2022 та доданих документів, страховий стаж позивача, обчислений за період протягом вересня 1985 року - вересня 2021 року, становить 30 років 11 місяців 19 днів, в тому числі навчання за фахом, військова строкова служба та робота за Списком № 1. Страховий стаж із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці для визначення права на пенсію складає 06 років 07 місяців 10 днів. До страхового стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 11.01.1989 не зараховано період роботи з 03.04.1994 по 28.06.1997, оскільки в порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, запис про звільнення з роботи завірено печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ. Отже, право на пенсію за віком на пільгових умовах у позивача виникає по досягненню 54 років. З урахуванням викладеного, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.01.2022 №85 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону. Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 з 10.01.2022, апелянт вказує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Нерубальщук О.О. зазначає, що відсутність у відповідача даних, щодо атестації робочого місця позивача за період його роботи із шкідливими і важкими умовами праці не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду роботи до пільгового стажу. Представник позивача вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу по Списку №1 періоду проходження строкової військової служби з 11.05.1989 р. по 18.05.1991 р., оскільки на момент призову на військову строкову службу позивач працював за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Представник позивача вказує, що записи трудової книжки містять повні і точні відомості (без виправлень), які дають підстави зарахувати період роботи з 03.04.1995 р. по 28.06.1997 р. на Малому приватному підприємстві Телетон до трудового стажу. На підставі зазначеного, представник позивача вважає, що Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не зараховані до пільгового стажу за Списком №1 вищезазначені періоди. З огляду на зазначене, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області до суду не надано.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , 10.09.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо визначення права на пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Листом від 27.09.2021 №12090-11913/Ш-02/8-1400/21 відповідач повідомив, що на момент звернення страховий стаж позивача становить 30 років 02 місяці 21 день (врахований протягом вересня 1985 року червня 2021 року). Додатково для визначення права на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 враховано період навчання за фахом та період проходження військової служби, а саме 4 роки 4 місяці 22 дні, що не перевищує наявний фактичний пільговий стаж. Загальний страховий стаж роботи за Списком №1 - 8 років 9 місяців 14 днів, що дає право на зменшення пенсійного віку на 8 років (а.с. 14-15).

10.01.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058). До заяви були додані документи: копія паспорта, ідентифікаційного номеру, копія трудової книжки, копія диплома, копія військового квитка, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, довідка про заробітну плату, довідка про зміну назви організації (а.с. 17).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 07.02.2022 р. №1400-0304-8/10066 повідомлено, що на день звернення заявнику виповнилось 51 рік 11 місяців. Страховий стаж, обчислений за період протягом вересня 1985 року вересня 2021 року, становить 30 років 11 місяців 19 днів, в тому числі навчання за фахом, військова строкова служба та робота за Списком №1. Страховий стаж із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці для визначення права на пенсію складає 06 років 07 місяців 10 днів, в тому числі навчання за фахом та роботи за Списком №1 у Державному підприємстві Селидіввугілля Відокремлений підрозділ Шахта Курахівська, що складає 06 років 07 місяців 10 днів. З таких умов право на пенсію за віком на пільгових умовах виникає по досягненню 54 років. До страхового стажу, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 11.01.1989 р. не зараховано період роботи з 03.04.1995 р. по 28.06.1997 р., оскільки в порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, запис про звільнення з роботи завірено печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства. Зазначений період роботи можливо підтвердити довідкою підприємства, його правонаступників або архівної установи на підставі первинних документів із зазначенням повного прізвища, імені, по батькові та дати народження. Враховуючи вищезазначене, рішенням від 17.01.2022 року №85 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із заявою від 10.01.2022 р. у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-IV (а.с. 19).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області до страхового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці зараховано навчання за фахом з 01.09.1985 по 10.01.1989 р. та робота за Списком №1 у Државному підприємстві «Селидіввугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта «Курахівська» з 11.01.1989 по 29.04.1989, з 19.05.1993 по 07.02.1995, з 30.01.2012 по 10.05.2013.

До пільгового стажу роботи по Списку №1 не включено період роботи з 21.08.1991 по 30.04.1993 підземним електрослюсарем Селідовського шахтобудівного управління об`єднання «Селідоввугілля» тресту «Селідоввугіллябуд», що передбачено розділом 1 підрозділу 1010101а Списку №1, оскільки (як зазначено в листі від 27.09.2021 №12090-11913/Ш-02/8-1400/21) відсутнє підтвердження проведення атестації робочого місця, а також не зарахований період проходження строкової військової служби. Також до загального страхового стажу не зараховано період роботи на Малому приватному підприємстві «Телетон» з 03.04.1995 по 28.06.1997 р., оскільки запис про звільнення з роботи завірено печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що порушують його конституційне право на належний соціальний захист, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховані до пільгового стажу за Списком 1 період проходження строкової військової служби з 11.05.1989 по 18.05.1991, період роботи по Списку №1 з 21.08.1991 по 30.04.1993 підземним електрослюсарем Селідовського шахтобудівного управління об`єднання «Селідоввугілля» тресту «Селідоввугіллябуд», а також період роботи з 03.04.1995 по 28.06.1997 р. на Малому приватному підприємстві «Телетон», у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсіне страхування», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період проходження строкової військової служби з 11.05.1989 по 18.05.1991 року, період роботи за Списком №1 підземним електрослюсарем Селідовського шахтобудівного управління об`єднання «Селідоввугілля» тресту «Селідоввугіллябуд» з 21.08.1991 по 30.04.1993, а також до загального стажу період роботи з 03.04.1995 по 28.06.1997 р. на Малому приватному підприємстві «Телетон» з 10.01.2022 (з моменту звернення за призначенням пенсії).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення»" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Щодо не включення до пільгового стажу роботи по Списку №1 період роботи з 21.08.1991 по 30.04.1993 підземним електрослюсарем Селідовського шахтобудівного управління об`єднання «Селідоввугілля» тресту «Селідоввугіллябуд», що передбачено розділом 1 підрозділу 1010101а Списку №1, з підстав відсутності підтвердження проведення атестації робочого місця, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки з 21.08.1991 року (наказ 250 к від 26.08.91) позивач прийнятий підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем у шахті на гірнопрохідний участок.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

За змістом пунктів 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442), що набрав чинності 21.08.1992, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника (власника) підприємства, організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Отже, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у відповідача даних щодо атестації робочого місця позивача у період його роботи із шкідливими і важкими умовами праці не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду роботи до пільгового стажу.

Щодо не врахування відповідачем у пільговий стаж періоду проходження строкової військової служби колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами ст. 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно трудової книжки з 11.01.1989 (наказ №28-к від 11.01.1989) позивач був прийнятий на роботу підземним електрослюсарем 4 розряду в Шахтоуправління «Курахівська». 29.04.1989 р. (наказ №195к від 29.04.1989) звільнений з шахтоуправління, у зв`язку з призовом у Радянську армію.

Відповідно записів у військовому квитку, у період з 11.05.1989 р. по 18.05.1991 р. проходив строкову військову службу у Радянській армії. Після проходження військової служби з 21.08.1991 року (наказ 250 к від 26.08.91) прийнятий підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем у шахті на гірнопрохідний участок Селідовського шахтобудівного управління об`єднання «Селідоввугілля» тресту «Селідоввугіллябуд».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Головного упрвління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку 1 періоду проходження строкової військової служби з 11.05.1989 по 18.05.1991 р., оскільки на момент призову на військову строкову службу працював за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах

Щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи на Малому приватному підприємстві «Телетон» з 03.04.1995 по 28.06.1997 р., з причин відсутності ідентифікаційного коду на печатці підприємства.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу другого пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачена пунктом 2.4 Інструкції № 58. Разом з тим, працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, більше того, відсутність коду ЄДРПОУ на печатці, якою скріплено запис трудової книжки, не є підставою вважати про відсутність трудового стажу.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, записи трудової книжки містять повні і точні відомості (без виправлень), які дають підстави зарахувати період роботи з 03.04.1995 по 28.06.1997 р. на Малому приватному підприємстві «Телетон» до трудового стажу.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно не зараховані до пільгового стажу за Списком 1 період проходження строкової військової служби з 11.05.1989 по 18.05.1991, період роботи по Списку №1 з 21.08.1991 по 30.04.1993 підземним електрослюсарем Селідовського шахтобудівного управління об`єднання «Селідоввугілля» тресту «Селідоввугіллябуд», а також період роботи з 03.04.1995 по 28.06.1997 р. на Малому приватному підприємстві «Телетон».

Що стосується доводів апелянта про те, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2019 року у справі № 0640/4248/18 та від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19.

При цьому слід зазначити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини застосовує підхід, згідно з яким дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Hasanv. Bulgaria» заява №. 30985/96).

Оскільки судами встановлена протиправність дій відповідачів щодо не зарахування вищезазначених періодів до трудового стажу, належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання призначити та виплачувати пенсію позивачу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик