Справа № 420/18289/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ), про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 17.07.2020 року, яким скасовано рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона 08 червня 2005 року в Іллічівському МВ УМВС України в Одеській області отримала паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 .

З метою отримання інформації направлено адвокатський запит № 760 від 06.12.2022 року в інтересах позивача до відповідача, на який від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов лист (відповідь) №5100.4.5-10893/51.1-22 від 13.12 2022.

При вивченні отриманої відповіді виявлено, що 17 липня 2020 року ГУДМС в Одеській області було прийнято рішення про припинення громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні документи які є підставою для набуття громадянства України.

У вищезазначеному Рішенні наведено, що підстави для скасування рішення про набуття громадянства за територіальним походженням, регулюються статтею 21 Закону. Статтею 21 Закону визначено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Позивач звертає увагу, що в самому Рішенні вказані підстави, які стаття 21 Закону, взагалі, не містить, а саме: «у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні підстави з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України». Між тим, представник позивача наголошує, що суб`єктом владних повноважень не зазначено, які саме порушення допущено позивачем під час подання документів для оформлення набуття громадянства за територіальним походженням. ГУДМС в Одеській області не надано на належних доказів на підтвердження факту надання позивачкою неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що порушує її права та зазначає, що вона неодноразово зверталася до територіального підрозділу (Іллічівський МВ ГУ ДМС України в Одеській області) або територіального органу (ГУ ДМС в Одеській області) задля отримання документів та ніяких перешкод у неї не виникало.

Так, з 08 червня 2005 року позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

30 вересня 2014 року позивачка документована паспортом громадянки України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 терміном дії до 30 вересня 2024 року, орган видачі 5120 (територіальний підрозділ ГУДМС в Одеській області).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки народився син ОСОБА_2 , про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 331. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 .

29 травня 2011 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 терміном дії до 07 грудня 2025 року, орган видачі 5120 (територіальний підрозділ ГУДМС в Одеській області).

25 червня 2021 року в ГУ ДМС в Одеській області отримано довідку № 386695 про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Чорноморськ, Одеської області.

Крім того, позивач зауважила, що в 2007 році вона закінчила Іллічівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, а також навчалась в Одеському інституті Міжнародної Академії управління персоналом.

Вважаючи рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 17.07.2020 року протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 20.12.2022 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою від 20.12.2022 року витребувано з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчену копію рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 17.07.2020 року, яким скасовано рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 разом з копіями матеріалів, які були підставою для його ухвалення.

09.01.2023 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач повідомив, що 20.01.2005 до ВГІРФО УМВС України в Одеській області звернулася із заявою про набуття громадянства за територіальним походженням громадянка Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказана особа є матір`ю позивача, ОСОБА_1 . У вищезазначеній заяві від 20.01.2005 була вписана також позивач разом із братом, як неповнолітні діти особи, що звернулась за набуттям громадянства України.

Рішенням ВГІРФО УМВС України від 03.02.2005 громадяни Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 набули громадянства України.

09.07.2020 до ГУ ДМС в Одеській області надійшов запит Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України за № 8.3/2073-20 про проведення перевірки стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на предмет її належності до громадянства України.

Перевіркою наявних в матеріалах особової справи позивача документів, наданих позивачем до заяви від 20.01.2005, встановлена відсутність підстав з якими Закон № 2235-III пов`язує оформлення набуття громадянства України та належність ОСОБА_3 до громадянства України, зокрема, не встановлено, що вона до 16 липня 1990 року проживала на території, яка стала територією України відповідно статті 5 Закону України "Про правонаступництво України", а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), оскільки документи, що підтверджують зазначений факт, нею надані не були.

Таким чином, для набуття ОСОБА_3 (разом з її неповнолітніми дітьми, серед яких була і позивач) громадянства України за територіальним походженням, їй необхідно було надати документи, які підтверджують факт того, що до 16 липня 1990 року вона проживала на території, яка стала територією України, зокрема це може бути рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, на підставі перевірки особової справи матері ОСОБА_1 17.07.2020 ГУ ДМС в Одеській області у відповідності до наказу МВС України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16.08.2012 № 715 прийнято рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України викладене у формі подання. Також, ГУ ДМС в Одеській області оформлено довідку № 289972 про припинення громадянства України за формою затвердженим вказаним наказом.

Представник відповідача також звернув увагу на те, що саме відділом ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області 03.02.2005 на підставі ст.8 Закону ОСОБА_3 та її неповнолітні діти, в числі яких був і Позивач - ОСОБА_1 , набули громадянства України.

Згідно з Положення про Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2002 за № 844, Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб був урядовим органом, що функціонував у системі МВС України.

Вищевказана Постанова КМУ № 844 втратила чинність з 18.04.2011 року одночасно з набранням чинності Указом Президента України «Питання Державної міграційної служби України» від 06.04.2011 за №405/2011. Постановою КМУ від 28.03.2011 за №346 було ліквідовано Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, функції якого відповідно до Указу Президента України від 06.04.2011 за №405/2011 передані ДМСУ.

На думку представника відповідача ГУ ДМС України в Одеській області не є правонаступником Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, не несе відповідальності за прийнятим ним рішенням, не може підтвердити набуття громадянства, якщо дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На виконання ухвали суду від 20.12.2022 року відповідачем до відзиву на адміністративний позов додано копію матеріалів особової справи ОСОБА_3 .

19.01.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач не погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на адміністративний позов з підстав викладених у позові.

Крім того, позивач просить звернути увагу, що необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до ст.21 Закону №2235-III є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Заперечення на відповідь на відзив станом на час розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

20.01.2005 до ВГІРФО УМВС України в Одеській області звернулася із заявою про набуття громадянства за територіальним походженням громадянка Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У вищезазначеній заяві від 20.01.2005 року ОСОБА_3 одночасно просила оформити набуття громадянства України за територіальним походженням, її неповнолітнім дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Рішенням ВГІРФО УМВС України від 03.02.2005 громадяни Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 набули громадянства України.

ОСОБА_1 має паспорт громадянина України, виданий Іллічівським МВ ГУ ДМС України в Одеській області 08.06.2005 року, а також 30 вересня 2014 року документована паспортом громадянки України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 терміном дії до 30 вересня 2024 року.

З метою уточнення інформації щодо документування паспортами громадянина України та справи про набуття громадянства за територіальним походженням, представником позивача було направлено адвокатський запит № 760 від 06.12.2022 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив повідомити чи прийнято Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області будь-яке рішення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування громадянства України. У разі прийняття рішення про скасування громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , представник позивача просив також надати завірені копії наступних документів: Подання (рішення) ГУДМС України в Одеській області про скасування громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; засвідчену належним чином, копію справи про набуття громадянства України, що стала підставою для набуття громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; надати заяву про видачу паспорта громадянина України (Форми № 1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту вказаного адвокатського запиту вбачається, що питання щодо наявності такого рішення про скасування громадянства України позивача виникло внаслідок набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року по справі № 420/6024/21 за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Державної Міграційної Служби України в Одеській області. Рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 17.07.2020 року, яким скасовано рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_4 .

У відповідь на адвокатський запит № 760 від 06.12.2022 року листом ГУ ДМС в Одеській області від 13.12.2022 року №5100.4.5-10893/51.1-22 представника позивача повідомлено про таке:

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформила набуття громадянства України за територіальним походженням, разом з матір`ю ОСОБА_3 , відповідно до п. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 03.02.2005 p.

В ході перевірки встановлено, що в матеріалах справи відсутні документи, які є підставою для набуття громадянства України. В зв`язку з чим, згідно рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 17.07.2020 р. оформлено припинення громадянства України гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України».

Засвідчені копії особової справи гр. ОСОБА_3 були надані до відділу юридичного забезпечення апарату ГУ ДМС України в Одеській області.

Також інформуємо, що частиною другою статті 159 КПК встановлено, що тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду. Відповідно до частини шостої статті 163 КПК слідчий суддя, суд тощо, постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, i які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Не погодившись із рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 17.07.2020 р., яким припинено громадянство України гр. ОСОБА_1 , вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основними нормативно-правовим актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III, та Указ Президента України «Про затвердження Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень» від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215).

Згідно з преамбулою до Закону України «Про громадянство України» цей Закон визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що у Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; особа - фізична особа; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників; дитина - особа віком до 18 років.

Відповідно до п.2 ст.6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається за територіальним походженням.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Судом встановлено, що позивач набула громадянство України будучи неповнолітньою дитиною згідно з прийнятим рішенням УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року на підставі поданої заяви її матір`ю ОСОБА_3 .

Статтею 21 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Відповідно до п.88 Порядку №215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України» територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:

а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;

б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Як вбачається з Подання від 17.07.2020 року, яким оформлено оскаржуване рішення, рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 скасовано у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні підстави з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Інші мотиви прийняття такого рішення в ньому відсутні.

Отже, дослідивши оскаржуване рішення, суд доходить висновку, що воно є необґрунтованим та невмотивованим.

Враховуючи набуття позивачем громадянства України на підставі рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року у неповнолітньому віці на підставі заяви її матері, скасування вказаного рішення відносно неї без чіткого зазначення підстав, визначених ст.21 Закону України «Про громадянство України» для припинення громадянства України, суд вважає неправомірним, таким, що прийняте без урахування всіх обставин, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Представником відповідача у відзиві також не зазначено та не надано до відзиву доказів в обґрунтування наявності підстав визначених ст.21 Закону України «Про громадянство України» для прийняття оскаржуваного рішення.

Суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що з моменту отримання нею громадянства України та протягом тривалого часу позивач неодноразово зверталася до територіального підрозділу (Іллічівський МВ ГУ ДМС України в Одеській області) або територіального органу (ГУ ДМС в Одеській області) задля отримання документів та ніяких перешкод у неї не виникало.

Також, як видно з матеріалів справи, позивач отримала середню освіту, закінчивши у 2007 році ЗОШ І-ІІІ ступенів за профільним навчанням №7 м. Іллічівськ Одеської області, а також навчалась в Одеському інституті Міжрегіональної академії управління персоналом.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач має сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 терміном дії до 07 грудня 2025 року та довідкою № 386695 про реєстрацію особи громадянином України.

Суд зазначає, що станом на момент набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 чинним законодавством України встановлення наявності підстав для набуття громадянства було покладено на територіальні органи МВС України.

На момент звернення матері позивача з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням жодних недоліків у поданих документах та недостовірних відомостей в них уповноваженим органом встановлено не було, доказів протилежного не надано.

Суд вважає необхідним урахувати правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 31.03.2020 року по справі №826/15115/17, від 14.11.2018 року у справі №820/1293/16, від 24.04.2019 року у справі №2040/5642/18 та від 19.12.2019 року у справі №815/3575/15, в яких Верховний Суд зазначив, що з системного аналізу наведених правових норм слідує, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України та на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до ст.21 Закону №2235-ІІІ є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.

Разом з цим, відповідачем по даній справі не надано відповідних належних доказів.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріпляє у собі право на повагу до приватного і сімейного життя. Так, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні по справі «Ахмедов проти Азербайджану» від 30.01.2020 ЄСПЛ вказав, що поняття "приватне життя" в сенсі статті 8 Конвенції є широким поняттям, яке охоплює різні аспекти фізичної та соціальної ідентичності (див. Дженовезе проти Мальти, § 30, 11 жовтня 2011 року та Рамадан Ст. Мальта , § 62, 21 червня 2016 року). Хоча право на громадянство як таке не гарантується Конвенцією або протоколами до неї, не можна виключати, що свавільне позбавлення громадянства при певних обставинах є порушенням статті 8 Конвенції, оскільки наслідки такої відмови мають вплив на приватне життя окремих осіб (див. Карасьов проти Фінляндії, 31414/96, ЄСПЛ 1999-II; в Дженовезе, згадане вище, § 30; і K2 проти Сполученого Королівства, 42387/13, § 49, 7 лютого 2017 року).

Суд також визнав, що ці ж принципи повинні застосовуватися до позбавлення уже отриманого громадянства, так як це може призвести до аналогічного, якщо не більшого - втручання у право особи на повагу до сімейного та приватного життя (див. Рамадан, згадане вище, § 85; К2, згадане вище, § 49; і Алпеева і Джалагония проти Росії,№. 7549/09 і 33330/11, § 108, 12 червня 2018 року).

При визначенні самоуправства, суд взяв до уваги, чи скасування відбулось згідно із законом; чи супроводжувалось необхідними процедурними гарантіями, в тому числі, чи мала особа, позбавлена громадянства, можливість оскаржити рішення в суді шляхом надання відповідних гарантій; і влада діяли старанно і швидко (див. Рамадан, згадане вище, §§ 86-89; К2, згадане вище, § 50; і Алпеева і Джалагония, згадане вище, § 109).

Хоча заявником не зазначено, що вищезазначеним рішенням внутрішніх органів, зробили його особою без громадянства, стає ясно, що рішення на цей рахунок спричинили за собою значні негативні наслідки для здійснення прав заявником у його повсякденному житті. Це рішення також створює невизначеність у відношенні правового статусу перебування заявника в Азербайджані, напряму пливає на його соціальну ідентичність. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова була втручанням у право заявника на повагу до приватного життя відповідно до статті 8 (див. Алпеева і Джалагония, згадане вище, § 115).

Таким чином, застосовуючи принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність порушення статті 8 Конвенції стосовно заявника, оскільки спірне рішення має вплив на приватне життя позивача та його родини, а також створює значні негативні наслідки для здійснення прав позивачем у його повсякденному житті.

На переконання суду, органами міграційної служби України не дотримано принципу пропорційності, балансу між несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що призводить для настання несприятливих та без перебільшення катастрофічних наслідків для позивача та його усталеного життя.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а саме з визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві», суд оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть сторони при застосуванні таких обмежень.

Отже за встановлених судом обставин, мало місце непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право позивача, передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що за звернення до суду із вказаним позовом позивач сплатив 992,40 грн. судового збору і зазначена сума належить до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 17.07.2020 року, яким скасовано рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук