Справа № 440/7287/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 р. Справа № 440/7287/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/7287/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі за текстом ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправну бездіяльність відповідача, який всупереч частини 5 статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551-ХІІ), яка підлягає застосуванню з 27.02.2020 року в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року №367-XIV, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, не вчинив дій щодо виплати позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни І групи, разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у належному розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, а протиправно зменшив її до 4421 грн відповідно до Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 540 "Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі Постанова № 540), у зв`язку із чим наявні підстави для стягнення з відповідача відповідних сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 440/7287/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 440/7287/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році здійснювалась ОСОБА_1 відповідно до Постанови № 540, якою розмір спірної допомоги для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи встановлено на рівні 4421 грн. Зауважив, що ГУ ПФУ в Полтавській області України не наділено повноваженнями щодо визначення розміру спірної допомоги, відповідач лише проводить її виплату в межах отриманого від Мінсоцполітики фінансування та у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України у Постанові № 540, яка є обов`язковою для застосування пенсійним органом.

Крім того, вказав, що головним розпорядником коштів на виплату грошової допомоги та відповідальним виконавцем такої програми є Мінсоцполітики, а органом уповноваженим здійснювати виплату грошової допомоги, невиплаченої станом на 1 липня, є місцевий орган соціального захисту населення за місцем проживання отримувача. З огляду на викладене, апелянт вважає, що позовні вимоги про захист права на соціальний захист заявлені до неналежного відповідача, а належним відповідачем по справі є Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

13 січня 2023 року до Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про заміну сторони у справі, в якому остання просила замінити позивача у справі № 440/7287/22 ОСОБА_1 на правонаступника ОСОБА_2 . В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, а ОСОБА_2 є рідною донькою позивача, єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після померлого, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Довідкою № 12/02-14 від 11.01.2023, виданих Першою Полтавською державною нотаріальною конторою. Пославшись на ч. 1 ст.52 КАС України та положення ст.ст. 1216, 1219,1227 ЦК України вказала, що сума соціальної допомоги, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 і залишилася неодержаною у зв`язку з його смертю, підлягає виплаті його спадкоємиці.

Також зазначила, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 03.05.2018 у справі № 2-а-1864/10 та від 07.03.2019 у справі № 617/7748/12, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження, виходячи з наступного.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Положеннями ч.1 ст. 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 319 КАС України).

Тобто, виходячи з правового аналізу положень частини другої цієї статті, у разі смерті фізичної особи у спорі, що не допускає правонаступництва, рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню лише у випадку його законності та обґрунтованості.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі у разі смерті фізичної особи після ухвалення такого рішення має встановити чи є рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та чи допускають спірні правовідносини правонаступництво.

Щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про заміну позивача у справі №440/7287/22, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.11.2022 серія НОМЕР_2 .

Згідно зі ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.

Крім того, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом і передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 223/793/17-ц.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані померлому або присуджені йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак залишилися неотриманими у зв`язку зі смертю.

Колегія суддів зазначає, що спірну допомогу до 5 травня за 2022 рік не можна вважати такою, що була присуджена позивачу, однак не була ним отримана за життя, оскільки станом на дату смерті ОСОБА_1 спір між сторонами не було вирішено остаточно, а рішення Полтавського Окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 440/7287/22 не набрало законної сили.

Положеннями ч.ч. 1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що ОСОБА_2 для підтвердження факту правонаступництва мала надати суду докази успадкування саме нею сум щорічної допомоги до 5 травня за 2022 рік, які належали ОСОБА_1 , але не були ним одержані за життя.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про заміну сторони у справі заявник надала копії: свідоцтва про смерть, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, витягу про реєстрацію права в Спадковому реєстрі, довідки №12/02-14 від 11.01.2023, паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що надані до суду апеляційної інстанції документи не підтверджують передання ОСОБА_2 , як члену сім`ї померлого спадкодавця, сум відповідних грошових виплат, зокрема допомоги до 5 травня за 2022 рік, що належали ОСОБА_1 , але не були ним одержані за життя.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 .

Оцінюючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на обліку у ГУПФ України в Полтавській області як одержувач державної пенсії.

ГУПФ України в Полтавській області у червні 2022 року здійснило виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі 4421,00 грн, що не заперечувалось сторонами.

Посилаючись на необхідність виплати такої допомоги у розмірі, кратному десяти мінімальним пенсіям за віком, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що розмір разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни, визначений Порядком використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженим Постановою № 540, не відповідає розмірам, установленим статтею 13 Закону №3551-ХІІ, а відтак, з посиланням на частину 3 статті 7 КАС України, дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин норм Закону № 3551-XII, який має вищу юридичну силу, ніж положення зазначеної постанови.

З огляду на вищевикладене зазначив про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу спірної допомоги у неналежному розміру, внаслідок чого порушено право ОСОБА_1 на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, що підлягає поновленню в судовому порядку.

Судом враховано, що оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік виплачена позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, то саме останній є належним відповідачем у справі.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них Закон № 3551-ХІІ.

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону № 3551-ХІІ (в редакції Закону України № 367-XIV від 25 грудня 1998 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

В подальшому, підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до частини 5 статті 13 Закону № 3551-ХІІ та викладено її в наступній редакції : «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI.

В подальшому, Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 1 січня 2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII і Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: № 147 від 31 березня 2015 року, № 141 від 2 березня 2016 року, № 233 від 5 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року, № 237 від 20 березня 2019 року, № 112 від 19 лютого 2020 року та №325 від 8 квітня 2021 року, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. У цьому ж Рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26, яке визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 27.02.2020, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року у справі 1-247/2018(3393/18), разова грошова допомога до 5 травня підлягала нарахуванню та виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998:

«Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам ІІ групи - восьми мінімальних пенсій за віком».

Разом з цим, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови.

Так, у 2022 році Кабінет Міністрів України на виконання абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України прийнято Постанову № 540 від 07.05.2022, якою затверджено Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань.

Положеннями підпункту 1 пункту 2 Постанови № 540 встановлено, що виплату щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» здійснювати у 2022 році у розмірах не менше, ніж у 2021 році.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Постанови № 540 виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється:

органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій;

структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - особам, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, шляхом перерахування коштів на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби, а особам, які не є військовослужбовцями, поліцейськими, особами начальницького та рядового складу, - на поточні рахунки таких осіб в уповноважених банках.

Згідно з пунктом 3 Постанови № 540 розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

1) щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) станом на 5 травня 2022 року - Пенсійний фонд України;

2) щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцеві органи соціального захисту населення), центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які відповідають вимогам п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України.

Так, положеннями пункту 5 Порядку № 540 визначено, що бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються:

- Пенсійному фонду України - відповідно до поданої ним заявки щодо сум грошової допомоги, що включені у відомості (списки) на виплату пенсій за червень 2022 року, на підставі інформації, що обробляється в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах), та витрат на оплату послуг, пов`язаних із виплатою та доставкою грошової допомоги, що проводиться організацією, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання;

- регіональним органам соціального захисту населення - відповідно до поданої ними інформації щодо сум грошової допомоги, сформованої на підставі інформації місцевих органів соціального захисту населення та центрів по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, для проведення виплат особам, зазначеним у абзаці першому підпункту 2 пункту 3 цього Порядку, за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

При цьому виплата грошової допомоги здійснюється у розмірах згідно з додатком.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаним додатком до Порядку № 540 передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах:

- особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4421 гривня, II групи - 3906 гривень, III групи - 3391 гривня;

- учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня;

- особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 4421 гривня;

- членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, а також членам сімей загиблих (померлих) захисників і захисниць України - 966 гривень;

- учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 612 гривень.

З порівняльного аналізу вищенаведених норм вбачається, що розмір разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, визначений Постановою № 540, не відповідає розмірам, установленим статтею 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367-XIV від 25.12.1998.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у цій справі виникли внаслідок виплати позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, в розмірі, що передбачений Постановою № 540, а саме 4421 грн, що є меншим ніж, десять мінімальних пенсій за віком, передбачених статтею 13 Закону № 3551-ХІІ.

Колегія суддів зазначає, що на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон № 3551-XII і Постанова № 540, та за загальним правилом, виходячи із визначених у частині 4 статті 7 КАС України засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги слід було б застосовувати Закон № 3551-XII, оскільки він має вищу юридичну силу, однак у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 за № 133/2022, 18.04.2022 за № 259/2022, від 17.05.2022 за № 341/2022, від 12.08.2022 за № 573/2022, та діяв на момент виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня у 2022 році (03.06.2022) як особі з інвалідністю.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ (далі - Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Крім того, підпунктом 2 пункту 4 вказаного Указу № 64/2022 Кабінету Міністрів України постановлено невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В свою чергу, правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені Бюджетним кодексом України (далі БК України).

Відповідно до частини 7 статті 20 БК України за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету (в тому числі за бюджетними програмами, вперше визначеними законом про Державний бюджет України) та забезпечують їх затвердження протягом 30 днів з дня набрання чинності законом про Державний бюджет України. За рішенням Кабінету Міністрів України (у формі протокольного рішення) порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з Міністерством фінансів України. Про затвердження таких порядків інформується Комітет Верховної Ради України з питань бюджету.

Абзацом 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України встановлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

З наведеного слідує, що законодавець, зважаючи на введення в Україні воєнного стану, пунктом 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України наділив Кабінет Міністрів України повноваженнями щодо прийняття рішень в умовах воєнного стану стосовно порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Так, згідно з преамбулою Постанови № 540, остання прийнята Кабінетом Міністрів України відповідно до частини 7 статті 20 та абзацу 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України.

Таким чином, Постанова № 540, якою передбачено менший розмір одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році, ніж у Законі № 3551-ХІІ, була прийнята Кабінетом Міністрів в умовах воєнного стану та в межах повноважень, передбачених пунктом 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України.

Колегія суддів зазначає, що доцільність вжиття вищезазначених фінансових заходів визначається законодавчою та виконавчою гілками державної влади, а межі судового контролю повинні полягати в тому, наскільки вони є сумісними з Конституцією та законами України. При цьому рішення суб`єктів владних повноважень стосовно виділення чи перерозподілу фінансових ресурсів на соціальні програми у зв`язку з потребами першочергового фінансування потреби оборони країни не повинні спричиняти свавілля, а навпаки, заслуговувати на підтримку громадян, а для цього такі зусилля парламенту, глави держави, уряду в умовах воєнного стану повинні бути належним чином умотивовані та донесені до відома суспільства.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Відтак, прийняті органами державної влади рішення, направлені для досягнення вказаних цілей, повинні піддаватись судовому контролю з особливою увагою. Водночас, за межами воєнного стану, при досягненні інших суспільних цілей, розсуд держави є істотно вужчим.

Варто зазначити, що підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України, оскільки відповідно до частини першої статті 17 Конституції України захист суверенітету та територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

При цьому обмеження прав людини і громадянина під час війни може бути цілеспрямованим і масовими, однак очевидним є те, що в умовах воєнного стану підстави для його виправдання є іншими ніж у мирний час. Питання оцінки таких обмежень обумовлюються, серед іншого, тим, що у військовий час органи державної влади з метою здійснення оборони держави можуть надавати перевагу аргументам, які обумовлюють посилення обороноздатності (потреби оборони), а не тим, які націлені на індивідуальні права.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Європейської Конвенції з прав людини, під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (пункт 5), від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 (пункт 2.1), від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 сформував практику стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.

Зокрема, у Рішенні «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ (далі - Закон № 389-VІІІ) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених рішень Конституційного Суду України можна дійти висновку, що держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю. Одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, передусім, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах, спір у яких стосується соціального захисту під час війни вразливих груп населення, необхідно віднайти баланс між конституційною цінністю оборони, яка є суспільним (публічним) інтересом, у якому акумулюються індивідуальні права кожного, з одного боку, та метою законодавчого впорядкування отримання певного виду соціальної допомоги, з іншого боку.

Одним із важливих моментів для здійснення судового контролю правомірності дій і рішень суб`єктів владних повноважень є адекватна оцінка адміністративними судами заходів публічної влади (парламенту, глави держави, уряду, центральних органів виконавчої влади, спеціальних органів), які вживаються нею у воєнний час і які є необхідними для подолання збройної агресії російської федерації проти України, зокрема, щодо виділення/перерозподілу фінансових ресурсів для забезпечення заходів військового стану та проведення мобілізації. Такі фінансові заходи є необхідними, проте інколи вони можуть здаватися незвичними, неординарними і надмірними для мирного часу.

Так, частиною 2 статті 20 Закону № 389-VІІІ передбачено, що в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права та свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Колегія суддів зауважує, що до вказаного переліку статей не віднесено статтю 46 Конституції України (правовідносини щодо соціального захисту громадян).

З наведеного слідує, що право соціального захисту, гарантоване статтею 46 Конституції України, може бути обмежено в умовах воєнного або надзвичайного стану.

У контексті наведених вимог законодавства, яким урегульовані спірні правовідносини, Верховний Суд у справі № 580/2869/22 висновувався на тому, що права позивача, як особи з інвалідністю внаслідок війни, на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, встановленому у статті 13 Закону № 3551-XII, підпадає під гарантії, передбачені статтею 46 Конституції України, які відповідно до статті 64 Конституції України можуть бути тимчасово обмежені в умовах воєнного або надзвичайного стану.

З огляду на запровадження в Україні воєнного стану та для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації, виходячи з наявних/обмежених фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, прийняттям Кабінетом Міністрів України рішення щодо тимчасового порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, що стосується разової (несистематичної, додаткової до пенсії та інших видів соціальних виплат) грошової допомоги від держави, ніяким чином не може розцінюватися, як звуження права на соціальний захист, таке рішення покликане, передусім, фінансово забезпечити заходи правового режиму воєнного стану в Україні та заходи загальної мобілізації.

Отже, враховуючи введення в Україні воєнного стану, положення статті 64 Конституції України, частини 2 статті 20 Закону № 389-VІІІ, частини 7 статті 20 та абзацу 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що виплата ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році у розмірі, визначеному Постановою № 540, яка прийнята на виконання положень БК України, є правомірною, що в свою чергу свідчить про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати спірної допомоги у розмірі, визначеному частиною 5 статті 13 Закону 3551-XII.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, посилання суду першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.09.2020 у зразковій справі № 440/2722/20, є неприйнятною, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому колегія суддів застосовує до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22.

Колегія суддів звертає увагу, що після прийняття Верховним Судом постанови від 29.09.2020 у зразковій справі № 440/2722/20 відбулася зміна законодавства, що регулює спірні правовідносини, та, крім того, змінились обставини щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня, зокрема у 2022 році.

Щодо тверджень апелянта про безпідставність залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до участі у справі як відповідача, то колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 2 Постанови № 540 виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється саме органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 05.05.2022, шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.

Крім того, приписами Постанови № 540 передбачено, що Мінсоцполітики перераховує кошти саме Пенсійному фонду України відповідно до поданої ним заявки щодо сум грошової допомоги, а органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом виплати допомоги, є орган Пенсійного фонду України - для осіб, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року).

Отже, безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, здійснює відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, колегія суддів дійшла висновку, що Постановою № 540 обов`язок безпосередньої виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік позивачу, як одержувачу пенсії, покладено саме на ГУ ПФУ в Полтавській області.

Крім того, разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік була виплачена позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни І групи, у належному розмірі - 4421,00 грн, передбаченому Постановою № 540, саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, що підтверджується матеріалами справи, а також визнається сторонами у справі, що додатково свідчить, що саме останній є належним відповідачем.

На підставі викладеного, враховуючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а позивач по справі помер, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 440/7287/22 прийняте з порушенням норм матеріального права, отже, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 315 КАС України, ч. 1 ст. 319 КАС України підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 238, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про заміну позивача у справі №440/7287/22 відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 по справі № 440/7287/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі № 440/7287/22 - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова