Справа № 520/2142/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 лютого 2023 р. № 520/2142/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування висновку,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який затверджено начальником ГУНП в Харківській області 12.08.2019.

Ухвалою судді від 03.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху доставлена позивачу до електронного кабінету у системі "Електронний суд" 03.02.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивач через систему "Електронний суд" подав 08.02.2023 до Харківського окружного адміністративного суду заяву, в якій зазначив, що шестимісячний строк звернення до суду у справах щодо захисту прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивачем не порушений, оскільки про порушення своїх прав позивач не міг та не повинен був дізнатися раніше 13.12.2022, тобто у день, коли було винесено ухвалу у справі №520/8890/22, у якій зазначено про звільнення позивача згідно із Законом України «Про Національну поліцію» за п. 2 ч. 1 ст. 77 /за станом здоров`я/, з 27.04.2019 відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 07.11.2022 №540 о/с.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву позивача, зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАСУ), у цій статті містяться терміни дізналася та повинна була дізнатися, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Правила регулювання строків для подання позову, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі позовних заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року).

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день надходження поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах і стимулює суд та учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі № 1.380.2019.001042 (провадження № К/9901/13509/20).

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Суд звертає увагу на те, що 24.07.2019 позивач надав на адресу Головного управління заяву із проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні.

У позовній заяві позивач зазначив, що листом від 14.08.2019 вих.№2908/119/01/29-2019 позивача поінформовано, що керівництвом ГУНП в Харківській області затверджено висновок від 12.08.2019 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивач з серпня 2019 року був обізнаний про можливі порушення його прав та інтересів з боку відповідача. Проте з позовною заявою звернувся до суду лише 01.02.2023 (сформовано в системі "Електронний суд 31.01.2023), тобто з пропуском шестимісячного терміну, який передбачений приписами норм КАС України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 23 січня 2020 року у справі №826/6881/18 за подібних правовідносин (щодо отримання одноразової грошової допомоги) також дійшов висновку про правомірність рішення суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду у випадку пропуску встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи.

Аналогічна позиція щодо застосування статей 122, 123 КАС України висловлена Верховним Судом в ухвалах від 29 липня 2019 року у справі № 522/7472/17, від 12 серпня 2021 року у справі №520/18594/2020 та від 04 листопада 2021 року у справі №369/2257/19, від 23 грудня 2021 року у справі №420/10266/21.

У позовній заяві та заяві від 08.02.2023 позивач послався на те, що строк звернення до суду позивачем не порушений, оскільки про порушення своїх прав позивач не міг та не повинен був дізнатися раніше 13.12.2022, тобто у день, коли було винесено ухвалу у справі №520/8890/22, у якій зазначено про звільнення позивача згідно із Законом України «Про Національну поліцію» за п. 2 ч. 1 ст. 77 /за станом здоров`я/, з 27.04.2019 відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 07.11.2022 № 540 о/с.

Також позивач зазначив, що наказом начальника ГУНП в Харківській області від 18.03.2019 №76 о/с позивача з 29.03.2019 було звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Після звільнення, позивачу згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА №989278, що видана КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи», з 11.06.2019 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу від 18.03.2019 №76 о/с, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі №520/11044/19 визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Харківській області від 18 березня 2019 року №76 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), зобов`язано ГУНП в Харківській області поновити з 29 березня 2019 року позивача на посаді оперуповноваженого сектору з обслуговування об`єктів відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідач 26.09.2022 з метою виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022 видав наказ № 452 о/с, яким скасовано пункт наказу від 18 березня 2019 року № 76 о/с ГУНП в Харківській області в частині звільнення позивача зі служби в поліції, з 29 березня 2019 року за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та поновлено з 30 березня 2019 року позивача на посаді оперуповноваженого сектору з обслуговування об`єктів відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідач 26.09.2022 також видав наказ № 455 о/с про звільнення позивача за п.2 ч.1 ст. 77 (за станом здоров`я - через хворобу) згідно ЗУ «Про Національну поліцію» з 26.09.2022 на підставі свідоцтва про хворобу від 26.04.2019 №115, виданого госпітальною ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області».

Не погодившись з наказом ГУНП в Харківській області від 26.09.2022 №455 о/с та вважаючи його незаконним, позивач звернувся з позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 по справі №520/8890/22 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, оскільки повне відновлення законних прав та інтересів позивача у цьому спорі можливе без визнання протиправним спірного наказу в оскаржуваній частині, оскільки відповідачем наказом від 07.11.2022 №540 о/с внесено зміни до пункту наказу від № 455 о/с та звільнено ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України №580-ІІІ з 27.04.2019, чим поновлено порушені права позивача.

Суд зазначає, що наведені обставини не свідчать про необізнаність позивача про затвердження висновку про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги, а лише свідчать про зміну фактичних обставин звільнення позивача.

Окрім того вчинення дій щодо оскарження наказу про звільнення свідчать, про відсутність об`єктивних перешкод в реалізації позивачем своїх прав у встановлені законодавством строки.

Висновок від 12.08.2019 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги відповідачем було прийнято при наявності чинного наказу ГУНП в Харківській області від 18.03.2019 №76 про звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Зміна фактичних обставин, тобто прийняття відповідачем наказу від 07.11.2022 №540 о/с про внесення змін до пункту наказу від № 455 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України №580-ІІІ з 27.04.2019, є новими обставинами для звернення позивача із заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності, які створюють нові правовідносини.

Суд зазначає, що прийняття відповідачем наказу від 07.11.2022 №540 о/с про внесення змін до пункту наказу від № 455 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України №580-ІІІ з 27.04.2019 не створює виникнення підстав порушення прав позивача в частині прийняття оскаржуваного висновку від 12.08.2019, оскільки станом на момент розгляду відповідачем заяви позивача дані зміни не були внесені.

Слід зазначити, що позивач не вказав жодних документально підтверджених, поважних, об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом щодо оскарження висновку від 12.08.2019, а додані до позову матеріали не свідчать про наявність поважних причин.

Таким чином, позивачем не зазначено обґрунтованих підстав та не надано належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування висновку - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.А. Волошин