Справа № 160/18367/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язати вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
15.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач-3), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по списку №2 період роботи з 01.03.2002р. по 24.02.2004р.ВФ «ЗФ Павлоградська» ТОВ «Енергія» та період роботи 25.02.2004 року по 03.12.2004р. в ТзОВ «Вуглеекологія»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , з 04.05.2022 р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
30.11.2022 позивачем подано клопотання/заяву на виконання вимог ухвали, до якої долучено оригінал документа про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 992,40грн. (квитанція ID №9583-9344-6261-5839 від 30.11.2022), копію заяви про призначення пенсії за віком за Списком №2 від 04.05.2022 року та розписку-повідомлення про долучені до вказаної заяви документи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 21.11.2022, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.
09.12.2022 позивачем через підсистему Електронний суд подано клопотання/заяву з обґрунтуванням необхідності об`єднання заявлених позовних вимог в одне провадження.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 13.12.2022 була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку на їх офіційні електронні адреси та доставлена, про що свідчить звіт про успішне доставлення електронного листа. Крім того, копію ухвали суду від 13.12.2022 разом із копією позовної заяви з додатками вручено відповідачу-1 у паперовому вигляді 19.12.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про отримання.
05.01.2023 відповідачем-1 на виконання вимог ухвали суду надано витребувані документи.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 07.12.1998, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
04.05.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка зареєстрована за №2969.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 04.05.2022 №2969 долучено копії наступних документів: довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; заяву про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; анкету опитування, диплом, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, №184, №679, №183, №71/1, №680, №03, №07, №06, №161, №109, №205, №127, №67; заяву про спосіб виплати пенсії; документ КПР від 04.05.2022, свідоцтво про народження, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудову книжку.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 09.05.2022 № 12 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Означене рішення від 09.05.2022 року № 12 обґрунтоване наступним. Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років. Вік заявниці 50 років 3 місяці 24 дні. Страховий стаж особи становить 27 років 9 місяців 15 днів. Пільговий стаж особи становить 7 років 7 місяців 15 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано період навчання в ПТУ №3 з 03.06.1998 по 02.07.1998 згідно свідоцтва №5088 від 02.07.1998, оскільки у свідоцтві відсутній підпис голови кваліфікаційної комісії. До пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано відомості про період пільгової роботи з 01.03.2002 по 24.02.2004 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 20.02.2004 №238, виданої ТзОВ «Енергія», оскільки вказана довідка потребує перевірки первинних документів, які слугували підставою для видачі довідки. Також до пільгового стажу не зараховано відомості про період пільгової роботи, зазначений в уточнюючій довідці №27, яка потребує перевірки, оскільки вказана довідка видана 12.07.2006 та підписана арбітражним керуючим. Первинні документи, які слугували підставою для видачі довідки, не надані.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що заявниця не досягла 55 років та відсутній необхідний пільговий стаж (а.с.47).

Копію рішення від 09.05.2022 №12 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 11.05.2022 № 0400-010226-8/48712 (а.с.46).

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 12 на дату звернення 04.05.2022, загальний страховий стаж позивача складає 27 років 9 місяців 15 днів, у тому числі стажу, що дає право на зниження пенсійного віку (робота за Списком №2) - 7 років 7 місяців 15 днів, з яких: з 10.03.1999 по 01.03.2002 2 роки 11 місяців 22 дні; з 04.12.2004 по 31.01.2006 1 рік 2 місяці 0 днів; з 01.02.2006 по 31.12.2006 0 років 11 місяців 0 днів; з 01.01.2007 по 01.02.2009 2 роки 2 місяці 0 днів; з 24.07.2009 по 18.01.2010 0 років 7 місяців 0 днів.

13.06.2022 позивач вдруге звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (ст.114 п.2 ч.2), яка зареєстрована за №3924.

Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 13.06.2022 №3924 долучено копії наступних документів: довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, заяву про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, документ про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, довідка №118, відмова №48712, трудову книжку.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.06.2022 № 12 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Означене рішення від 20.06.2022 № 12 обґрунтоване наступним. Вік заявниці 50 років 5 місяців. Страховий стаж особи становить 27 років 09 місяців 11 днів. За поданими документами до страхового стажу не враховано період навчання з 03.06.1998 по 02.07.1998, оскільки у свідоцтві відсутній підпис голови кваліфікаційної комісії. Пільговий стаж з урахуванням проведених атестацій робочих місць на дату звернення становить 07 років 07 місяців 15 днів. До пільгового стажу не враховано період роботи з 01.03.2002 по 24.02.2004 згідно довідки №238 від 20.02.2004, виданої ТзОВ «Енергія» та період роботи з 25.02.2004 по 03.12.2004 згідно довідки №27 від 12.07.2006, виданої ТзОВ «Вуглеекологія», оскільки відсутні накази про результати атестації робочих місць та додатки до наказів по підприємствах із переліком робочих місць, професій, працівникам, яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення не надані. З огляд на те, що на дату звернення заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 55 років та пільговий стаж становить менше за необхідний, тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє (а.с.49-50).

Копію рішення від 20.06.2022 року № 12 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 24.06.2022 № 0400-010226-8/63586 (а.с.49 зворотній бік).

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 12 на дату звернення 13.06.2022, загальний страховий стаж позивача складає 27 років 7 місяців 22 днів, у тому числі стажу, що дає право на зниження пенсійного віку (робота за Списком №2) - 7 років 7 місяців 15 днів, з яких: з 10.03.1999 по 01.03.2002 2 роки 11 місяців 22 дні; з 04.12.2004 по 31.01.2006 1 рік 1 місяць 28 днів; з 01.02.2006 по 31.12.2006 0 років 11 місяців 0 днів; з 01.01.2007 по 01.02.2009 2 роки 1 місяць 1 день; з 24.07.2009 по 18.01.2010 0 років 5місяців 25 днів.

Не погодившись з відмовами у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

02 березня 2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, яким пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: п. б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено пенсійний вік досягнення жінкою 50 років, а також, страховий стаж роботи для жінок не менше 20 років, з них не менше 10 років пільговий стаж.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-IV.

Окрім цього, суд зазначає, що у справах «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та «Серков проти України» (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію у їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фактичною підставою для відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 стали висновки відповідачів, викладених в оспорюваних рішеннях, про відсутність необхідних пенсійного віку 55 років та пільгового стажу за Списком №2 на дату звернення.

Щодо висновків відповідачів про відсутність необхідного пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач двічі зверталась до відповідача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 - 04.05.2022 та 13.06.2022.

На час звернення позивача із заявами про призначенням пенсії від 04.05.2022 та від 13.06.2022 вона досягла 50-річного віку.

За результатом розрахунку страхового та пільгового стажу на дату звернення 04.05.2022 мала 27 років 9 місяців 15 днів страхового стажу і 7 років 7 місяців 15 днів пільгового стажу за Списком №2.

За результатом розрахунку страхового та пільгового стажу на дату звернення 13.06.2022 мала 27 років 7 місяців 22 дні страхового стажу і 7 років 7 місяців 15 днів пільгового стажу за Списком №2.

Тобто, позивач на час звернення за призначенням пенсії досягла необхідного віку та мала необхідний страховий стаж, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 є обов`язковими необхідними умовами для призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №2, тому відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з підстав недосягнення нею 55 років, відповідач-2 та відповідач-3 діяли не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення про відмову у призначенні пенсії від 09.05.2022 та 20.06.2022 року № 12 є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи відповідача-1 про те, що станом на 01.04.2015 пільговий стаж позивача за Списком №2 менше 10 років, що не дає право на призначення пенсії за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не враховуються судом.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Як вбачається з роздруківок розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 12 на дату звернення на 04.05.2022 та 13.06.2022, пільговий стаж позивача за Списком №2 зараховано відповідачами з 10.03.1999 по 01.03.2002, з 04.12.2004 по 31.01.2006, з 01.02.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 01.02.2009, з 24.07.2009 по 18.01.2010.

За таких обставин, відповідачами не заперечено те, що до 01.04.2015 позивач працювала на посадах за Списком №2, відтак мала легітимні очікування щодо настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію, тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (п. «б» ст. 13 Закону).

Щодо висновків відповідачів про відсутність необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Згідно із розрахунками стажу станом на 04.05.2022 та на 13.06.2022 пільговий стаж за Списком №2 становить 7 років 7 місяців 15 днів, зараховані такі періоди: з 10.03.1999 по 01.03.2002; з 04.12.2004 по 31.01.2006; з 01.02.2006 по 31.12.2006; з 01.01.2007 по 01.02.2009; з 24.07.2009 по 18.01.2010.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо наступних періодів трудової діяльності: з 01.03.2002 по 24.02.2004 та з 25.02.2004 по 03.12.2004.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 20.10.1989, у спірні періоди позивач працювала на наступних посадах та на таких підприємствах:

з 01.03.2002 по 11.12.2002 машиністом конвеєра 2 розряду у Виробничій філії «Збагачувальна фабрика «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія» (записи №9, №10);

з 12.12.2002 по 12.01.2003 - учнем пробовідбірника у Виробничій філії «Збагачувальна фабрика «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія» (записи №10, №11);

з 13.01.2003 по 24.02.2004 пробовідбірником у Виробничій філії «Збагачувальна фабрика «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія» (записи №11, №12);

з 25.02.2004 по 03.12.2004 пробовідбірником в Центральній збагачувальній фабриці «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглеекологія» (записи №13-15).

Трудова книжка позивача в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, у трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача машиністом конвеєра, учнем пробовідбірника, пробовідбірником, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, звільнення, записи завірені печатками підприємств.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем разом із трудовою книжкою при зверненні за призначенням пенсії надавались довідка, що уточнює особливий характер роботи чи умов праці, необхідні для нарахування пільгової пенсії, №238 від 20.02.2022, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія», а також довідка, що уточнює особливий характер роботи чи умов праці, необхідні для нарахування пільгової пенсії, №27 від 12.07.2006, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглеекологія».

Судом дослідженні такі довідки та встановлено наступне.

Так, відповідно до довідки, що уточнює особливий характер роботи чи умов праці, необхідні для нарахування пільгової пенсії, №238 від 20.02.2022, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія» (а.с.43) гр. ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працювала на ПФ «ОФ «Павлоградська» ТОВ «Енергія» повний робочий день зайнята в основному виробництві по збагаченню вугілля у період з 01.03.2002 по 12.12.2002 - на посаді машиніста конвеєра; та з 12.12.2002 по 13.01.2003 - учнем пробовідбірника; та з 13.01.2003 по 24.02.2004 пробовідбірником. Дана професія надає право на вихід на пенсію на пільгових умовах по Списку №2 розділ 2 пункту 2а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003. Дані професії атестовані: накази №161 від 01.07.1994, №109 від 13.03.2000. Суміщень професій не було.

Відповідно до довідки, що уточнює особливий характер роботи чи умов праці, необхідні для нарахування пільгової пенсії, №27 від 12.07.2006, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглеекологія» (а.с.42) гр. ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працювала на ЦОФ «Павлоградська» повний робочий день зайнята в основному виробництві по збагаченню вугілля у період з 25.02.2004 по 03.12.2004 пробовідбірником. Дана професія надає право на вихід на пенсію на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003. Дані професії атестовані: накази №161 від 01.07.1994, №109 від 13.03.2000, розпорядження №205 від 01.03.2005. Суміщень професій не було.

Вказані довідки містять всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відомості про атестацію робочого місця).

Отже, згідно із відомостями з трудової книжки та вказаних довідок позивач у період з 01.03.2002 по 11.12.2002 працювала машиністом конвеєра, з 12.12.2002 по 12.01.2003 - учнем пробовідбірника, з 13.01.2003 по 24.02.2004 та з 25.02.2004 по 03.12.2004 - пробовідбірником повний робочий день, такі професії атестовані за Списком №2 та надають право на пенсію на пільгових умовах.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу за Списком №2 відповідачем-2 у рішенні від 09.05.2022 року № 12 зазначено, що довідки №238 від 20.02.2022 та №27 від 12.07.2006 потребують перевірки.

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача, оскільки основним та достатнім документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Водночас рішення, що оскаржується, не містить обґрунтувань підстав не врахування записів трудової книжки в частині спірного періоду. Формальні ж неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17.

Поряд з цим, в силу положень ч.1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» саме органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у доданих позивачем до заяви про призначення пенсії довідок.

Суд звертає увагу, що з метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (пункт 2 Порядку №383).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

У період з 22.08.1956 року по 25.01.1991 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

У період з 26.01.1991 року по 10.03.1994 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року.

З 11.03.1994 року по 16.01.2003 року вже діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

У період з 17.01.2003 року по 24.06.2016 року діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Починаючи з 03.08.2016 року, діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» №162 від 11.03.1994 та №36 від 16.01.2003 посада (професія) «машиніст конвеєра» передбачена Списком №2 розділу І, підрозділ 1а Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 р., посада (професія) «пробовідбірник» передбачена Списком №2 розділу ІІ підрозділ 2а Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 р.

Отже, посада (професія) машиніста конвеєра та пробовідбірника передбачені Списком № 2.

Щодо доводів відповідача-3, вказаних в оспорюваному рішенні від 20.06.2022, про відсутність наказів про результати атестації, суд вважає, що така позиція відповідача в обґрунтування підстав не зарахування спірних періодів до пільгового стажу є помилковою з огляду на наступне.

За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками), за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.

Матеріалами справи підтверджено, що робоче місце «машиніст конвеєра» та «пробовідбірник», які позивач обіймала у спірний період, атестовані за Списком №2, зайнятість на яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Так, уточнюючі довідки №238 від 20.02.2022 та №27 від 12.07.2006 містять відомості про атестацію робочих місць, які обіймала позивач протягом спірного періоду, за Списком №2 (накази №161 від 01.07.1994, №109 від 13.03.2000, розпорядження №205 від 01.03.2005).

Згідно із Наказом Павлоградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля» ЦОФ «Павлоградська» від 01.07.1994 №161 затверджені результати атестації робочих місць для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення, та затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій та посад, по яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, в тому за Списком№1 та №2, посада (професія) машиніста конвеєра та пробовідбірника передбачена Списком № 2.

Згідно із Наказом від 13.03.2002 №109 (далі - назва мовою оригіналу) «ГХК «Павлоградуголь» ГОАО ЦОФ «Павлоградская» Минуглепром Украины» «О результатах атестации робочих мест в 1999 году», підтверджено право на пенсію на пільгових умовах робітникам, професії і посади яких передбачені в Списках №1,2 по результатам атестації наказ №161 від 01.07.1994, до Списку №2 віднесено машиніста конвеєра, пробовідбірника.

Згідно із листом Головного державного експерта області з умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення від 10.10.2017 №003/07-1-214 по ДОАО ЦЗФ «Павлоградська» ДХК «Павлоградвугілля» 13.03.2000 було проведено атестацію робочих місць за умовами праці. З 24.02.2004 цілісний майновий комплекс ДВАТ ЦЗФ «Павлоградська» був узятий в довгострокову оренду Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглеекологія» згідно договору оренди №134 від 20.12.2003. При цьому, умови і характер праці, технологія виробництва і дислокація робочих місць не змінилась. У зв`язку з викладеним, з метою соціального захисту працюючих в шкідливих і важких умовах праці Дніпропетровська обласна державна експертиза умов праці дає згоду на поширення атестації, проведеної 13.03.2000 по ДОАО ЦЗФ «Павлоградська» ДХК «Павлоградвугілля» на ТОВ «Вуглеекологія».

Поряд з цим, відповідачами не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту попередньої атестації до повторних атестацій не відбувалось.

З огляду на викладене, суд вважає протиправним не зарахування відповідачами до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів її роботи з 01.03.2002 по 11.12.2002 машиністом конвеєра, з 12.12.2002 по 12.01.2003 - учнем пробовідбірника, з 13.01.2003 по 24.02.2004 та з 25.02.2004 по 03.12.2004 пробовідбірником, тому висновки відповідачів про відсутність необхідного пільгового стажу безпідставні.

За змістом частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зважаючи на встановлену судом протиправність не зарахування до пільгового стажу позивача спірних періоди її роботи, суд з метою відновлення порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періодів її роботи з 01.03.2002 по 11.12.2002 машиністом конвеєра, з 12.12.2002 по 12.01.2003 - учнем пробовідбірника, з 13.01.2003 по 24.02.2004 та з 25.02.2004 по 03.12.2004 пробовідбірником.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 04.05.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачами заяв позивача 04.05.2022 та від 13.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у вигляді рішень від 09.05.2022 та від 20.06.2022, які скасовані судом як протиправні.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність не зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та зобов`язано відповідача зарахувати спірні періоди роботи до пільгового стажу.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Оскільки відповідачем-2 та відповідача-3 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на момент звернення із заявою від 04.05.2022 (первинне звернення) про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку, мала необхідний страховий стаж, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пільгового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 04.05.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову підлягає стягненню з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9,72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул.Короленка, буд.7), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд.7) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд.7) від 09.05.2022 № 12 про відмову у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд.7) від 20.06.2022 № 12 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, періоди її роботи з 01.03.2002 по 11.12.2002 - машиністом конвеєра, з 12.12.2002 по 12.01.2003 - учнем пробовідбірника, з 13.01.2003 по 24.02.2004 та з 25.02.2004 по 03.12.2004 пробовідбірником.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 04.05.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд.7) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд.7) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 17.02.2023.

Суддя М.М. Бухтіярова