Справа № 480/7827/22
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2023 року Справа № 480/7827/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7827/22 за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Сумської області, третя особа: Державна судова адиіністрація України, про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
1. Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу голови Господарського суду Сумської області від 04.08.2022 № 15 «Про суддівську винагороду Вікторії Руновій».
2. Зобов`язати Господарський суд Сумської області нарахувати та виплатити судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_2 суддівську винагороду починаючи з 07.07.2022, що складається з:
-регіонального коефіцієнту -1,1 (п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»);
-щомісячної доплати за вислугу років у зв`язку з наявністю стажу більше 15 років - 40 % посадового окладу (ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»);
-щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата в розмірі 15 % посадового окладу судді (ч. 7 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Свої вимоги мотивує тим, що пунктом 4 наказу №15 голови Господарського суду Сумської області від 04.08.2022р. «Про суддівську винагороду Вікторії Руновій» було передбачено, що судді Руновій В.В., як судді, яка не здійснює правосуддя, здійснювати виплату суддівської винагороди у розмірі посадового окладу без нарахування доплат до посадового окладу.
Після поновлення її на посаді судді наказом від 07.07.2022р. внаслідок винесення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 08.06.2022р. у справі №9901/932/18 вона фактично не здійснює правосуддя з об`єктивних, незалежних від неї обставин, що були пов`язані спочатку з порушенням процедури оцінювання судді та незаконним звільненням, а потім і на даний час - відсутністю повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії України та Вищої ради правосуддя, до компетенції яких відноситься вирішення питання щодо призначення суддів на посади безстроково.
Зазначає, що Закон «Про судоустрій і статус суддів» як спеціальний та єдиний нормативно-правовий акт, що регулює виплату суддівської винагороди, (згідно з ч.1 ст.135) не позбавляє суддю права на її отримання у випадках, коли суддя не здійснює правосуддя. Це пов`язано насамперед із статусом судді та обмеженнями, які, зокрема, передбачають заборону обіймати інші оплачувані посади та виконувати іншу оплачувану роботу (крім викладацької, наукової чи творчої), гарантуючи при цьому незалежність суддів та належний рівень їх забезпечення.
Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Конституційним Судом України також констатовано, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-У1 у редакції Закону №192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.
Отже, з уваги на викладене, можливо дійти висновку, шо суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, шо не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
Зазначений висновок також наведений у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а, який є обов`язковим для суду в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Враховуючи, що з 07.07.2022 (з дати видання наказу про поновлення позивача в штаті суду на посаді судді) вона не здійснює правосуддя з незалежних від неї обставин і це не було обумовлено її поведінкою, належна їй суддівська винагорода підлягає нарахуванню та виплаті у повному обсязі, в тому числі з урахуванням: регіонального коефіцієнту - 1,1 (п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»); щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата в розмірі 15 % посадового окладу судді відповідного суду (ч. 7 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»); щомісячної доплати за вислугу років у зв`язку з наявністю в неї стажу більше 15 років - 40 % посадового окладу (ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Крім того, з системного аналізу ч.1 ст.69 та ч.2 ст.137 в Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти зараховується до стажу роботи на посаді судді.
Отже, до її стажу роботи на посаді судді зараховується також стаж роботи на посаді помічника судді з квітня 2004 року по січень 2011 року, що підтверджується копією її трудової книжки.
Враховуючи викладене, її загальний стаж роботи, що дає право на доплату за вислугу років, становить -18 повних років (з квітня 2004 року і по день звернення до суду з цим позовом).
Таким чином, на думку позивача, доплата за вислугу років становить 40% (ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відтак, пункт 4 наказу голови Господарського суду Сумської області № 15 від 04.08.2022р. «Про суддівську винагороду Вікторії Руновій» є таким, що протирічить діючому законодавству, вищезазначеному рішенню Конституційного Суду України (від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15), а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Ухвалою від 29.11.2022р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
19.12.2022р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.53-55), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20.10.2017 №106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_3 . Комісія рішенням від 26.04.2018 №551/ко-18 визначила, що суддя Господарського суду Сумської області ОСОБА_3 не склала іспиту, відмовила їй у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній судді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала суддю такою, що не відповідає займаній посаді, та рекомендувала ВРП розглянути питання про її звільнення з посади судді Господарського суду Сумської області.
Рішенням ВРП від 08.11.2018р. №3435/0/15-18 звільнено ОСОБА_3 з посади судді Господарського суду Сумської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

При цьому, позивач в підтвердження своїх вимог надає судову практику стосовно суддів, які успішно пройшли кваліфікаційне оцінювання та були визнані такими, що відповідають займаній посаді. Вказані судді не були звільнені з посади судді та перебували в складі суду.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1402 голова суду представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами. Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Відтак, з огляду на зазначене, видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку, визначеному п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону № 1402.

Видавши наказ від 04.08.2022 №15 «Про суддівську винагороду Вікторії Рунової», суд керувався частиною 10 статті 135 Закону №1402, яка передбачає, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Згідно з частиною 1 цієї ж статті суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Також позивачем наведено помилковий розрахунок стажу судді, якій впливає на визначення розміру щомісячної доплати за вислугу років, оскільки до стажу роботи на посаді судді в позовній заяві включено весь період роботи ОСОБА_1 з моменту отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» до призначення на посаду судді. Відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді. Станом на час призначення суддею Больбіт В.В., цей стаж складав три роки, що підтверджується копією протоколу розрахунку стажу станом на 05.08.2018р. з особової справи ОСОБА_1 з її особистим підписом про ознайомлення.

Отже, стаж роботи ОСОБА_1 на дату позову складає 14 років 10 місяців 4 дні та включає роботу на посаду судді з 21.01.2011 до 25.11.2022 (враховуючи період вимушеного прогулу) та три роки професійної діяльності, яка надає право на призначення суддею, а отже він є меншим за 15 років, необхідних для нарахування щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40%.

Враховуючи викладене, представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити.

Від представника третьої особи письмових пояснень щодо позову або відзиву не надходило.

Ухвалою від 10.01.2023р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

30.01.2023р. судом винесено ухвалу, якою заяву позивачки про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та продовжено розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Указом Президента України № 1290/2010 від 28 грудня 2010 року «Про призначення суддів» позивача було призначено строком на п`ять років на посаду судді Господарського суду Сумської області.

На підставі Указу Президента № 1290/2010 від 28 грудня 2010 року «Про призначення суддів» головою Господарського суду Сумської області було видано наказ №4 від 20.01.2011р., яким зараховано ОСОБА_4 до штату суду на посаду судді строком на п`ять років.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20.10.2017 №106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_3 . Комісія рішенням від 26.04.2018 №551/ко-18 визначила, що суддя Господарського суду Сумської області ОСОБА_3 не склала іспиту, відмовила їй у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній судді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала суддю такою, що не відповідає займаній посаді, та рекомендувала ВРП розглянути питання про її звільнення з посади судді Господарського суду Сумської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 08 листопада 2018 року № 3435/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді господарського суду Сумської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України» позивача було звільнено з посади судді Господарського суду Сумської області.

На підставі зазначеного рішення головою Господарського суду Сумської області 11.03.2019р. було видано наказ № 7 «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_4 » з 12.03.2019р.

Постановою від 08.06.2022р. у справі № 9901/932/18 Велика Палата Верховного Суду визнала протиправним і скасувала рішення Вищої ради правосуддя від 08.11.2018р. № 3435/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді господарського суду Сумської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».

Головою Господарського суду Сумської області 07.07.2022р. було видано наказ № 10 «Про поновлення на роботі ОСОБА_5 », яким було скасовано наказ голови суду № 7 від 11.03.2019р. «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_4 » та поновлено позивача на посаді судді в штаті Господарського суду Сумської області з 12.03.2019р.

Крім того, 04.08.2022р. головою Господарського суду Сумської області було видано наказ № 15 «Про суддівську винагороду ОСОБА_6 », яким з поміж іншого було: встановлено судді ОСОБА_4 щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% посадового окладу з 20.03.2018р.; фінансово-економічному відділу взяти до уваги, що судді ОСОБА_4 з 05.08.2018р. була встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу (наказ від 08.11.2018р. № 26).

Пунктом 4 зазначеного наказу № 15 від 04.08.2022р. було передбачено, що судді ОСОБА_4 , як судді, яка не здійснює правосуддя, здійснювати виплату суддівської винагороди у розмірі посадового окладу без нарахування доплат до посадового окладу.

Наказом голови Господарського суду Сумської області від 04.10.2022 № 18 «Про зміну прізвища в документах» було змінено прізвище в облікових документах суду судді ОСОБА_7 на ОСОБА_8 у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Позивач, вважаючи порушеним право на належне матеріальне забезпечення, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За змістом частини п`ятої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

В силу частин сьомої, восьмої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

За правилами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (текст яких написано вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 07.07.2010 №2453-VI (тут і далі - в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

В силу частини десятої статті 133 Закону №2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Водночас положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

«1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

За змістом пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З набранням чинності законами №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Разом з тим, у пункті 3.4 Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402-VIII.

Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402-VIII суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Відтак, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018.

Оскільки суддя Господарського суду Сумської області ОСОБА_1 у період з 07.07.2022р. до даного часу не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від неї особисто та не обумовлені її поведінкою, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018р. №11-р/2018, у вказаний період вона мала право на отримання суддівської винагороди, починаючи з 07.07.2022р., що складається з: регіонального коефіцієнту; щомісячної доплати за вислугу років та щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата наук.

При цьому суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що позивачем наведено помилковий розрахунок стажу судді, якій впливає на визначення розміру щомісячної доплати за вислугу років, оскільки до стажу роботи на посаді судді в позовній заяві включено весь період роботи ОСОБА_1 з моменту отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» до призначення на посаду судді.

Відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді. Станом на час призначення суддею Больбіт В.В., цей стаж складав три роки, що підтверджується копією протоколу розрахунку стажу станом на 05.08.2018р. з особової справи ОСОБА_1 з її особистим підписом про ознайомлення.

Отже, стаж роботи ОСОБА_1 на дату позову складає 14 років 10 місяців 4 дні та включає роботу на посаду судді з 21.01.2011 до 25.11.2022 (враховуючи період вимушеного прогулу) та три роки професійної діяльності, яка надає право на призначення суддею, а отже, він є меншим за 15 років, необхідних для нарахування щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40%.

Враховуючи викладене, розмір щомісячної доплати за вислугу років позивача повинен становити не 40%, а 30% посадового окладу внаслідок наявності у неї стажу роботи більше 10 років.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування п. 4 наказу голови Господарського суду Сумської області від 04.08.2022р. № 15 «Про суддівську винагороду Вікторії Руновій»; зобов`язання Господарський суд Сумської області нарахувати та виплатити судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_2 суддівську винагороду, починаючи з 07.07.2022р., що складається з: регіонального коефіцієнту -1,1 (п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»); щомісячної доплати за вислугу років у зв`язку з наявністю стажу більше 10 років - 30 % посадового окладу (ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»); щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата в розмірі 15 % посадового окладу судді (ч. 7 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Господарського суду Сумської області, третя особа: Державна судова адміністрація України, про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу голови Господарського суду Сумської області від 04.08.2022р. № 15 «Про суддівську винагороду Вікторії Руновій».

Зобов`язати Господарський суд Сумської області (пр. Шевченка, 18/1, м. Суми,Сумська область, 40011, ) нарахувати та виплатити судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), суддівську винагороду, починаючи з 07.07.2022р., що складається з: регіонального коефіцієнту -1,1 (п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»); щомісячної доплати за вислугу років у зв`язку з наявністю стажу більше 10 років - 30 % посадового окладу (ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»); щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата в розмірі 15 % посадового окладу судді (ч. 7 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова