Справа № 480/2098/22
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2023 року Справа № 480/2098/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
розглянувши у спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, які винесені відповідачем 15.07.2021 за результатами невиїзної документальної перевірки. Вважає, що перевірка призначена та проведена з порушенням вимог закону, за відсутності до того визначених законом підстав, а податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Зі змісту акту перевірки вбачається, що підставою для призначення перевірки є лист Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 № 31-146 вих-21 з інформацією про транзакції в іноземній валюті, що здійснені громадянами на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування. Додаткового митницею отримано копії інвойсів на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими сплачували кошти у іноземній валюті. На підставі наданих документів та повідомлень відповідачем зроблено висновок про неповне врахування позивачкою вартості товару при визначенні митної вартості неповне декларування позивачкою вартості товару, що у свою чергу потягло заниження зобов`язання зі сплати податків та зборів. З такими рішеннями не погоджується, вважає їх протиправними.
Згідно з п. 190.1 ст. 190 ПК України, базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. Згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 2, п. 1-3 ч. З ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAU). При використанні резервного методу допускається розрахунок митної вартості на основі реальних, обґрунтованих цінових даних, якщо їх використання не суперечить вимогам ч. З цієї статті і сумісне з відповідними принципами і положеннями ГАТТ. Під час визначення митної вартості за резервним методом використовуються: прейскуранти, каталоги, що містять докладний опис товару, пропозиції цін з постачання конкретних товарів на митну територію України; біржові котирування; статистичні дані про загальноприйняті рівні комісійних, знижок, прибутку, тарифи на транспорт; результати товарно-вартісної експертизи.
Під час митного оформлення автомобіля митна вартість погоджувалася з митним органом шляхом консультацій. Будь-яких інших документів для її підтвердження відповідач не вимагав. Рішення про коригування заявленої митної вартості не приймалось. Позивачкою для митного оформлення автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, були надані всі необхідні документи для визначення його митної вартості і сплачені усі митні платежі. Сумська митниця, перевіривши подані документи погодилась з заявленою митною вартістю. Тобто під час визначення митної вартості було враховано технічний стан транспортного засобу внаслідок ушкоджень автомобіля, що вплинуло на його на митну вартість. У відповідача обґрунтованих сумнівів у достовірності інформації під час митного оформлення не виникло, а тому відсутні і підстави для здійснення митного контролю після його завершення.
Визначені ст. 351 МК України підстави для призначення та проведення перевірки відсутні, оскільки лист Сумської обласної прокуратури не є інформацією, отриманою від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, виробників таких товарів, висновком акредитованих відповідно до законодавства експертів, також не є отриманою від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженою інформацією про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитом стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Наказ про призначення перевірки не відповідає вимогам ст. 351 МК України з аналізу змісту якої вбачається, що наказ обов`язково має містити визначені п. І ч. 2 ст. 351 МК України підстави для її проведення, які зі змісту такого наказу можливо було б чітко ідентифікувати. Наказ Сумської митниці № 150 від 07.05.2021 не містять жодних фактів про виявлення контролюючим органом ознак, що свідчать про можливе порушення позивачкою законодавства України та в чому саме вони полягають. Також у ньому відсутні відомості про отримання інформації про такі порушення від осіб, перелік яких наведено у цій статті.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.08.2018 у справі №808/2133/17 та від 12.06.2020 у справі №808/529/17, посилання митним органом у наказі лише на п.1 ч. 2 ст. 351 МК України не дає можливості ідентифікувати визначену нормою фактичну підставу для призначення документальної невиїзної перевірки позивача, що суперечить положенням МК України.
При отриманні відомостей про здійснені виплати відповідачем не дотримано встановленого ст. 60 Закону України Про банки і банківську діяльність порядку розкриття банківської таємниці, а тому такі відомості не можуть вважатися отриманими у порядку, встановленому законом. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду.
При проведенні перевірки відповідачем не взято до уваги експертний висновок, що надавався позивачкою. Додаткове експертне товарознавче дослідження ввезеного нею в України пошкодженого транспортного засобу митницею не проводилося.
Відповідно до ст. 354 МК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу з урахуванням розгляду заперечень до акта протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді. Зазначений порядок посадовими особами контролюючого органу не дотримано. Акт документальної перевірки позивачці у встановлений законом термін направлено не було. Ні засобами поштового зв`язку, ні особисто акт нею не отримано. Була позбавлена права подати заперечення на акт перевірки.
Акт перевірки містить відомості, що не відповідають фактичним обставинам. Так зазначено, що заниження податкових та митних зобов`язань відбулося за митною декларацією UA 805180/2018/025983 від 27.12.2018., але така позивачкою не подавалась.
Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного ходження чи на довільній або фіктивній вартості. Відповідно до пункту 2 параграфу (Ь) статті VII цієї угоди під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (Ь) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Позивачкою під час митного оформлення були надані всі необхідні документи, які визначали дійсну митну вартість автомобіля. Контролюючим органом спірні податкові повідомлення-рішення винесено без врахування технічного стану машини, зокрема пошкоджень вузлів та агрегатів внаслідок ДТП, а лише на підставі платіжних документів.
Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що у відповідності до вимог ст. 351 ч. 2 п.1 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. Фактичними підставами для проведення перевірки стала інформація, отримана від Сумської обласної прокуратури та виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення ОСОБА_1 законодавства України з питань митної справи. Наказ про призначення перевірки відповідає вимогам ст. 351 МК України. Його було направлено на адресу позивачки рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
12.02.2021 Слобожанською митницею отримано лист від Сумської обласної прокуратури № 31-146вих-21 у якому надана інформація та копії платіжних документів про транзакції у іноземній валюті, які здійснені громадянами на іноземні рахунки за товари та оплата витрат на транспортування (із зазначенням марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу). Листом від 29.03.2021 ГУНП в Сумській області додатково надано копії інвойсів на транспортні засоби та транспортні витрати, надано у відповідності до вимог ст. 222 КПК України право на використання цих даних.
За результатами опрацювання отриманої інформації встановлено, що позивачкою сплачено на рахунок ІАА BUYER WIRES НОМЕР_1 дол. США та 1725 дол. США на рахунок Atlantic Express Согр. Кошти сплачені за автомобіль, логістичні, консультативні, транспортні послуги. При митному оформленні такі документи декларантом не подавались, а митна вартість автомобіля була задекларована у неповному обсязі.
Перелік документів, які мають подаватися для підтвердження митної вартості визначено ст. 53 МК України. Відсутність відомостей про порушення законодавства на момент проведення митного оформлення не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків при виявленні такого порушення у подальшому. Податкові повідомлення-рішення винесено правомірно. Просить у задоволенні позову відмовити.
Листом від 11.02.2021 № 31-146 вих-21 Сумською обласною прокуратурою повідомлено про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, можливе неврахування при митному оформленні транспортних засобів витрат на доставку товару до кордону України, витрат на страхування, комісії, яка сплачувалась при придбанні автомобілів у США. Прокурор відділу Сумської обласної прокуратури просив у порядку ст.ст. 36, 93 КПК України провести перевірку законності дій інспекторів МП Центральний під час митного оформлення декларацій, наведених у додатку. У якості додатку до листа додано копію листа Державної митної служби України № 08-1.4/19-02/8.7/2221 від 02.09.2021 та матеріали кримінального провадження на двох DVD-R дисках (а.с. 96). Листом ГУНП в Сумській області від 29.03.2021 № 2714/117/24/6-2021 повідомлено про направлення на адресу Слобожанської митниці компакт-диску з електронними копіями інвойсів на транспортні засоби, складені продавцями/відправниками товарів за матеріалами кримінального провадження ( а.с. 97).
Відповідно до ст. 351 ч. 2 п. 1 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. Отримання інформації у вигляді листів від правоохоронних органів зазначеною нормою закону до підстав проведення перевірки не віднесено. Відповідачем не повідомлено за результатами аналізу яких саме митних декларацій або у зв`язку з отриманням інформації від зазначених у ст. 351 МК України суб`єктів він дійшов висновку про наявність підстав для проведення перевірки. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено наявність встановлених законом підстав для проведення невиїзної документальної перевірки дотримання позивачкою вимог законодавства при митному оформленні автомобіля у 2018 році.
Відповідно до ст. 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Відповідно до ч. 3,4,5 ст. 354 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу. Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки. Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.
З наведеної норми вбачається, що направлення наказу про призначення перевірки до її початку є обов`язковою умовою. Від контролюючого органу не вимагається з`ясування чи був наказ отриманий особою, яка перевіряється. Разом з тим, з налізу наведених норм та ст. 354 МК України вбачається, що особа, яка перевіряється наділена у процесі перевірки певними правами. Так, її присутність при перевірці не є обов`язковою, але закон і не містить заборони на таку присутність. Також вона має право подавати документи, заявляти клопотання, подавати заперечення на акт перевірки, які також можуть розглядатися за її присутності. Суд вважає, що реалізація таких прав можлива лише за умови, що особа, яка перевіряється обізнана про призначення перевірки до її початку. В акті перевірки та у запереченнях на позов зазначено, що наказ про призначення перевірки № 150 направлено на адресу позивачки рекомендованим листом з повідомленням про вручення 11.05.2021. Будь-яких доказів такого направлення відповідачем не надано. Також ні в акті перевірки, ні у запереченнях відповідача на позов не зазначено чи було отримано поштове відправлення або ж чи було повідомлено оператором зв`язку про причини його невручення. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не спростовано твердження позивачки про те, що їй не було належним чином повідомлено про призначення та проведення перевірки. Враховуючи, що перевірки проводилась у м. Харків, а місце реєстрації ОСОБА_1 знаходиться у м. Суми, суд вважає, права позивачки на участь у перевірці у зв`язку з неналежним повідомленням про її призначення були суттєво обмежені.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 57 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
З наведених норм вбачається, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) є основним. Другорядні методи можуть бути застосовані лише у разі неможливості визначення митної вартості за основним методом. При цьому кожен наступний метод може застосовуватись лише у разі неможливості застосування попередніх.
Відповідно до ст. 1 ч. 2 МК України Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Порядок нарахування та сплати митна при ввезенні товарів визначено Главою 42 Митного кодексу України, порядок нарахування та сплати податку на додану вартість визначено Податковим кодексом України. Відповідно до вимог ст. 54 п. 54.3 п.п. 54.3.6 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Відповідно до ст. 58 п. 58.1 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
З наведених норм вбачається, що підстави та порядок визначення грошових зобов`язань контролюючим органом у випадку їх заниження платником у митній декларації, порядок та підстави направлення (вручення) платнику податків податкових повідомлень-рішень встановлено Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 102 п. 102.1 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до ст. 297 ч. 1 МК України у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані декларантом (уповноваженою ним особою) або митним органом, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами або випускаються у відповідний митний режим за спрощеною декларацією в межах спрощень, наданих підприємству. Митна декларація UA805180/2018/012706 була подана 03.07.2018. Перебіг строку, визначеного ст. 102 ч. 1 ПК України розпочався 04.07.2018 та закінчився 03.07.2021 (2020 рік -366 днів). Податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються винесені відповідачем 15.07.2021, тобто з пропуском граничного строку. Виходячи зі змісту ст. 102 ч. 1 ПК України такі дії відповідача є протиправними, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
На підставі ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці Державної митної служби України судовий збір, сплачений, при зверненні до суду з позовом у розмірі 1986,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко