Справа № 420/18462/22
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони) в якому просить про таке:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в частині не розгляду та ненаданні письмової відповіді на скаргу від 29.10.2022 р. на бездіяльність посадових осіб Міністерства оборони України;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в частині не розгляду та ненаданні письмової відповіді на звернення позивача реєстраційний номер ЩЕ-14702425 від 22.10.2022 р.;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути та надати письмову відповідь на звернення позивача реєстраційний Міністерство оборони України, розглянути та надати письмову відповідь на скаргу від 29.10.2022 року на бездіяльність посадових осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що 26.03.2022 року направив звернення до Міноборони, на яке не отримав відповіді. Тому повторно 11.05.2022 року подав ще два звернення, а в подальшому, у зв`язку з неотриманням відповідей у зверненні від 22.10.2022 року просив провести з цього приводу службове розслідування. Оскільки не отримав від відповідача жодної відповіді, то подав 29.10.2022 року скаргу, у якій просив провести службову перевірку у відношення посадових осіб відповідальних за організацію розгляду звернень громадян. Посилаючись на норми ЗУ «Про звернення громадян» вважає дії відповідача протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що ОСОБА_1 звертався до Міноборони п`ять разів, з них через державну установу Урядовий контактний центр чотири рази рази. Звернення від 11.05.2022 за № ЩЕ-13997194, від 11.05.2022 за № ЩЕ-13997188, від 23.10.2022 за № ЩЕ-14702425, від 01.11.2022 за № Щ-6968 надіслані до Генерального штабу Збройних Сил України для подальшого опрацювання. Звернення, що надійшло через державну установу Урядовий контактний центр 26.03.2022 за № ЩЕ-13870532, в захищеній системі електронного документообігу СЕДО-М не було зареєстровано і відповідальному виконавцеві для розгляду не надіслано, а тому проконтролювати стан виконання зазначеного звернення не вбачалося за можливе. Водночас, з метою поновлення права ОСОБА_1 та отримання відповіді на нього, звернення від 26.03.2022 за № ЩЕ-13870532 зареєстровано в Міноборони за № 720 від 06.01.2023 та надіслано до генерального штабу Збройних Сил України для подальшого опрацювання. На всі звернення позивачу було надано відповіді. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.04.2022 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання. (а.с.11)

ОСОБА_1 через державну установу Урядовий контактний центр подавав до Міноборони України звернення, які стосуються надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на час воєнного стану у зв`язку зі станом здоров`я, а саме: 26.03.2022 р.. за № ЩЕ-13870532 та 11.05.2022 р. за № ЩЕ-13997194 та 11.05.2022 р. за № ЩЕ-13997188.

У зверненні від 26.03.2022 року №ЩЕ-13870532 позивач зазначив про те, що він та його батько є особами з інвалідністю у зв`язку з чим просить видати йому посвідчення про відстрочку від призову встановленої форми, а також внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних осіб. (а.с. 21, зворотна сторона)

За змістом звернення від 11.05.2022р. № ЩЕ-13997188 воно стосується не розгляду звернення від 26.03.2022 року №ЩЕ-13870532 та прохання надати відповідь на нього. (а.с.20, зворотна сторона)

У зверненні від 11.05.2022 року №ЩЕ-13997194 ОСОБА_1 також просив надати йому відстрочку, внести в Реєстр, але з тих підстав, що він визнаний особою з інвалідністю 2-ої групи загального захворювання. (а.с.21)

22.10.2022 року за № ЩЕ-14702425 ОСОБА_1 подано звернення до Міноборони України щодо притягнення осіб відповідальних за розгляд попередніх звернень від 26.03.2022 р. та 11.05.2022 року. (а.с.14)

29.10.2022 року ОСОБА_1 подав скаргу до Міноборони України в якій просив провести службову перевірку, щодо нерозгляду звернень від 26.03.2022 р. №ЩЕ-13870532, від 11.05.2022р. №ЩЕ-13997188, від 11.05.2022р. № ЩЕ-13997194 та притягнути винних посадових осіб Міністерства оборони України до дисциплінарної відповідальності. (а.с.16-19).

Таким чином, предметом розгляду у цій справі є звернення 22.10.2022 року за № ЩЕ-14702425 та скарга від 29.10.2022 року, які є аналогічними та стосуються проведення службової перевірки та притягнення до відповідальності осіб відповідальних за роботу зі зверненнями у Міноборони, у зв`язку з ненаданням відповіді на попередні звернення ОСОБА_1 .

Розглянувши надані позивачем докази та документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює ЗУ «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР), за приписами частини першої статті 1 якого, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У статті 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша).

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства (частина друга).

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя).

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).

За приписами статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

У частині першій статті 5 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Порядок розгляду звернень громадян урегульовано в розділі ІІ Закону №393/96-ВР, зокрема, його статтями 14 (розгляд пропозицій (зауважень) громадян), 15 (розгляд заяв (клопотань)) та 16 (розгляд скарг громадян).

Згідно із частиною першою статті 14 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За приписами частини першої статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як слідує зі змісту звернення позивача від 26.03.2022 року, позивач зазначив про те, що він та його батько є особами з інвалідністю, у зв`язку з чим просить видати йому посвідчення про відстрочку від призову встановленої форми, а також внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних осіб. Аналогічне звернення від 11.05.2022 року №ЩЕ-13997194, оскільки стосується також надання відстрочки.

Верховний Суд КАС у Постанові 29.11.2021 року (справа №120/1727/20-а) зазначив, що норми Закону №393/96-ВР не дозволяють тлумачити їх таким чином, що викладені у скарзі обставини являються абстрактним порушенням прав; ситуацією, яку необхідно вирішити в майбутньому за настання певних обставин чи умов, або виправити в цілому для блага третіх осіб.

За приписами Закону №393/96-ВР необхідною передумовою звернення до відповідного органу зі скаргою є порушення права та/або законного інтересу громадянина, а сама скарга має містити вказівку на конкретне порушення права/інтересу та рішення, дію/бездіяльність, яким/якими таке право/інтерес скаржника порушене, а також вимогу про поновлення такого порушеного права/інтересу. ( п. 52, 53 Постанова ВС КАС від 29.11.2021 року, справа №120/1727/20-а).

Аналізуючи зміст звернень позивача від 26.03.2022 року №ЩЕ-13870532 та від 11.05.2022 року №ЩЕ-13997194, суд зазначає, що в них відсутні вказівки на конкретне порушення права/інтересу та рішення, дію/бездіяльність, яким/якими таке право/інтерес скаржника порушене, а також вимогу про поновлення такого порушеного права/інтересу.

За своєю суттю вказані звернення не є ні заявою, ні скаргою скаргою у розумінні частини четвертої статті 3 та статті 4 Закону №393/96-ВР, а в силу частини третьої статті 3 Закону №393/96-ВР є клопотанням - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод.

Але як слідує з відзиву відповідача та самого позову, питання щодо призову ОСОБА_1 на військову службу не розглядалось. Він не отримував повістку, не викликався до Центру комплектації, тобто зі сторони Держави Україна в особі Міноборони не вчинялось жодних дій та не приймалось ніяких рішень щодо його призову на військову службу, а відповідно і не було підстав для вирішення питання про його відстрочку.

Таким чином, відсутні будь які порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, а відстрочка від військової служби не є в розумінні діючого законодавства певним статусом.

Суд зазначає, що питання, щодо призову на військову службу та її відстрочку вирішується безпосередньо за місцем проживання громадянина за умови проходження медичної комісії та надання документів, які надають право на відстрочку чи звільнення від військового обов`язку і належить до компетенції та повноважень територіальних центрів комплектування і соціальної підтримки.

Позивач зазначає про те, що не отримав жодної відповіді на свої звернення, в тому числі і ті, в яких просив провести службове розслідування.

Відповідачем надані суду оригінали відповідей та докази щодо їх направлення позивачу.

Щодо звернення від 22.10.2022 року, суд зазначає, що відповідачем 17.11.2022 року надано ОСОБА_1 відповідь, в якій повідомлено про результати розгляду і зазначено про те, що підстави для проведення службової перевірки відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону №393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Позивач зазначив у позовній заяві, що звернення від 22.10.2022 та скарга від 29.10.2022 року є аналогічними. Ці обставини підтверджуються також змістом цих звернень доданих до справи.

Враховуючи приписи вищенаведеної статті та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач був вільний від обов`язку надавати відповідь на скаргу від 29.10.2022 року, оскільки ним вже надана повна належна відповідь у строки визначені законом на аналогічне попереднє звернення.

Крім того, слід зазначити, що приписи Закону №393/96-ВР не передбачають направлення відповіді заявнику рекомендованим повідомленням про вручення. Незважаючи на це відповідач виконав обов`язок про направлення відповіді саме шляхом рекомендованого повідомлення про вручення.

Як слідує з оригіналу конверту та відміток на ньому, відповідь на звернення позивача від 29.10.2022 року була направлена за зазначеною у зверненні адресою, але повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Таким чином, суд не вбачає зі сторони відповідача порушень Закону №393/96-ВР при розгляді звернення ОСОБА_1 від 22.10.2022 та скарги від 29.10.2022 року.

Позивачем подано до суду клопотання про визнання доказів про направленні йому відповідей недопустими/неналежними/недостовірними.

Як вже було зазначено вище, судом оглянуті та оцінені надані відповідачем оригінали конвертів про надання відповідей позивачу, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

У додаткових поясненнях позивач посилається також на рішення суду від 12.12.2022 року у справі 420/13878/22 яким задоволено його позовні вимоги, які стосувались звернень від 11.05.2022 та 26.03.2022 року, які не є предметом розгляду у цій справі, а тому висновки суду у зазначеній справі не впливають на прийняття рішення у цьому спорі.

На виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України відповідачем доведено належними та допустими доказами правомірність дій при розгляді звернень позивача.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.