Справа № 640/11469/22
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Житомир справа № 640/11469/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною відмову, обов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України з м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" та здійснити її виплату у розмірі 80% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та довідці Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією, починаючи з 22.11.2018 без обмеження її максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" та здійснити йому виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 80% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та довідці Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією, починаючи з 22.11.2018 без обмеження її максимальним розміром та виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Заявлені позовні вимоги позивач аргументує тим, що з 23.03.2001 отримує пенсію у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пояснює, що у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою, в якій просив перевести його на пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», проте отримав відмову у її задоволенні, мотивовану зменшенням розміру його пенсійного забезпечення при здійсненні Пенсійним фондом відповідного перерахунку.

З висновком викладеним у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) №0600-0304-8/76714 від 30.09.2021 позивач не погоджується та вважає такий помилковим, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених, на його думку, прав.

Ухвалою суду від 04.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

16.11.2022 до суду надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідач 2), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ) та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. А тому, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VІ, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими дія осіб, які втратили працездатність, оскільки вказані норми є чинними та неконституційними не визнавалися.

Разом із відзивом на позов, представником відповідача 2 подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

30.11.2022 від представника позивача надійшли до суду додаткові пояснення у справі, в яких просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рахує, що розмір призначеної пенсії позивачу по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" не може бути обмежений максимальним розміром, вказане обмеження може бути застосоване лише при призначенні нових пенсій, а не при переведення з одного виду пенсії на інший, або при її перерахунку.

02.12.2022 від представника відповідача 1 надійшов до суду відзив на позов, в якому вказує, що до матеріалів справи не надано жодних доказів того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, а тому враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 08.02.2018 у справі №800/191/17 слід відмовити у задоволенні позовних вимог. Звертає увагу суду, що після проведеного перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) розмір пенсії з урахуванням чинної заробітної плати, відповідно до довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) від 13.07.2021 № 21-693зп становив би 8444,80 грн. (14074,66 - чинна заробітна плата х 60%). Представник відповідача 1 відмічає, що оскільки, в результаті перерахунку пенсії її розмір зменшується, а тому її виплата здійснюється в попередньому розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV). Вважає, що дії Пенсійного фонду є правомірними та вмотивованими, а позов таким, що підлягає залишенню без задоволення.

Крім того, 02.12.2022 від представника відповідача 1 надійшло до суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку зверненні до суду із даним позовом.

У зв`язку із надходженням до суду клопотання відповідача 1 про залишення позовної заяви без розгляду, після відкриття провадження у справі ухвалою суду від 09.12.2022 позову заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду: окремої заяви відповідно до вимог ч. 6 ст. 161 КАС України про поновлення строку звернення із вказанням обґрунтувань строку пропуску звернення до суду із даним позовом.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, 21.12.2022 представником позивача електронною поштою подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поданої заяви пояснює, що звернутись із заявою про призначенням пенсії по інвалідності, відповідно до положень частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", позивач зміг лише в липні 2021 року, з дати набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 прийнятим у справі № 826/17795/14, яке виконане Офісом Генерального прокурора України. До набрання законної сили вказаним рішенням суду позивачу не вистачало стажу на прокурорських посадах (не менше 10 років), що позбавляло його можливості звернутися до Пенсійного фонду із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до ухвали суду від 28.12.2022 поновлено пропущений строк звернення до суду та продовжено розгляд даної адміністративної справи № 640/11469/22. Крім того, у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду № 0600-0902-7/97088 від 24.11.2022, відмовлено. Разом з тим, вказаною ухвалою вирішено клопотання Пенсійного фонду та залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області строк для подачі відзиву на позовну заяву впродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу про продовження розгляду справи направлено учасникам, які беруть участь у розгляді справи 10.01.2023.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 3) не скористалося своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідачів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач з 23.03.2001 перебуває на обліку у відповідача 1 та до 22.11.2018 отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як свідчать відомості відображені у трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 у період із 2003 по 2014 роки працював на різних посадах в Академії прокуратури України при Генеральній прокуратурі України та Генеральній прокуратурі України.

Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 2505ц позивач звільнений з посади першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України (з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади").

22.11.2018 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №084414, яка міститься в матеріалах справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 у справі №826/17795/14, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021, позивача з 24.10.2014 поновлено на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора України від 13.04.2021 № 347ц позивача з 24.10.2014 поновлено на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України.

Як пояснює позивач, на момент призначення пенсії по інвалідності його стаж на прокурорських посадах становив 09 років 09 місяців 18 днів (відповідно до відомостей викладених у довідці Офісу Генерального прокурора України від 28.09.2021 № 07/1/1 - 254-21), що не давало йому право на призначення пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 прийнятого у справі № 826/17795/14, яке набрало законної сили, позивачу додано стаж на прокурорських посадах, який станом на 13.04.2021 становив 16 років 6 місяців.

15.07.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача 2, в якій просив здійснити переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У поданій заяві також просив, здійснити виплату пенсії у розмірі 80% від суми заробітної плати, зазначеної у довідках Офісу Генерального прокурора України, починаючи з 22.11.2018 та без обмеження її максимальним розміром.

До поданої заяви позивач додав: копію паспорта громадянина України; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки; довідку Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років); довідку Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією (за жовтень 2009 - вересень 2014) та довідку Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 № 07/1/1-167-21.

За результатами розгляду поданої заяви, листом відповідача 1 № 0600-0304-8/76714 від 30.09.2021 повідомлено позивача про зменшення розміру пенсійного забезпечення внаслідок здійснення відповідного перерахунку. При цьому, відповідачем 1 позивачу пояснено, що виплата здійснюється в попередньому розмірі відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так як її розмір, з урахуванням чинної заробітної плати визначеної у довідці №21-693зп від 13.07.2021 становив би 8444,80 грн. (14074,66 грн. х 60%)

Проте з такою відмовою позивач не погоджується та вважає висновки викладені у такій помилковим, що спровокувало його звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносин, суд вказує наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 04 жовтня 2014 року № 1697-VII (в реакції чинній на момент встановлення позивачу 2 групи інвалідності - 22.11.2018, далі - Закон 1697-VII) передбачено, що прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором (ч.11 ст.86 Закону 1697-VII).

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.86 Закону 1697-VII, пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до Закону 1697-VII, особі необхідно мати відповідний стаж роботи, зокрема не менше 10 років в органах прокуратури.

Як свідчать матеріали на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 прийнятого у справі № 826/17795/14, позивача поновлено на посаді першого заступника начальника управління Генеральної прокуратури України та додано йому стаж на прокурорських посадах, який станом на 13.04.2021 становив 16 років 6 місяців 08 днів, про що свідчить довідка Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2022 №07/1/1-167-21.

Тобто станом на 13.04.2021 стаж позивача на прокурорських посадах становив 16 років 6 місяців 08 дні.

З 22.11.2018 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, як вже зазначалося, для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до Закону 1697-VII, особі необхідно мати відповідний стаж роботи, зокрема не менше 10 років в органах прокуратури, який у свою чергу, враховуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 прийнятого у справі № 826/17795/14, був наявний у позивача на момент встановлення йому 2 групи інвалідності - 22.11.2018.

Тобто, у позивача наявні дві складові для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону 1697-VII, зокрема: 2 група інвалідності і стаж роботи в органах прокуратури не менше 10 років. Зазначені обставини не заперечуються відповідачами у відзиві на позов.

Підставою для прийняття відповідачем 3 рішення №69 від 22.07.2021 про відмову у переведенні Позивача з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію по інвалідності передбаченої Законом 1697-VII, слугував лише факт зменшення розміру його пенсійного забезпечення внаслідок здійснення такого перерахунку. Спору між сторонами стосовно необхідного стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років не виникало.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність у Позивача всіх підстав, передбачених статтею 86, для призначення пенсії відповідно до Закону 1697-VII.

Однак, суд вважає помилковим твердження позивача щодо його права на нарахування пенсійного забезпечення по інвалідності відповідно до Закону 1697-VII у розмірі 80% від суми заробітної плати, зазначеної у довідках Офісу Генерального прокурора про складові заробітної плати/грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач вказує на положення Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХП від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), зокрема ч.ч. 1, 8 статті 50-1, якими передбачалося, що прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років. При цьому за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. З цих міркувань, на думку позивача, зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а тому на його думку при визначенні розміру його пенсії по інвалідності мають застосовуватися саме положення Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХП від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), які передбачають призначення пенсії у розмірі 80%.

Так, дійсно положення Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) передбачали право на призначається пенсія по інвалідності в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Втім, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах 2 і 5 цифри "80" замінено цифрами "70".

Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах 2 та 5 цифри "70" замінено цифрами "60".

За правилами частини 18 цієї статті (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01 січня 2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-XII, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Тобто, з набранням чинності Законом № 1697-VII (15.07.2016) пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин 1, 2 якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Як свідчать матеріали справи, право на призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1697-VII, виникло безпосередньо з моменту встановлення йому відповідної групи інвалідності, тобто з 22.11.2018. Натомість, на час чинності положень Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), якими передбачалося право особи на призначення пенсії по інвалідності в розмірі 80 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, право на таке пенсійне забезпечення у позивача було відсутнє (відсутній необхідний стаж роботи в органах прокуратури та не встановлено 2 групу інвалідності 2).

Таким чином, суд вважає, що до вказаних спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону № 1697-VII, якими передбачено, що пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення по інвалідності 1 або 2 групи в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладених у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на викладене, слід відмітити, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на призначення якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла до набуття права на таку пенсію, Закон № 1697-VII не містить.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що з 22.11.2018 позивач набув право на пенсію по інвалідності за нормами Закону № 1697-VII, а тому положення Закону №1789-ХП, яким передбачалося право на отримання пенсії у розмірі 80% від суми заробітної плати зазначеної у довідці про складові заробітної плати застосуванню не підлягають.

Крім того, слід відмітити, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема, щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Поряд з тим, слід зазначити, що правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок (в даному випадку право на призначення) якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VІІ, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі 580/2362/20.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент розгляду питання про переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1788-XII, на пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону № 1697-VІІ, відповідачем правомірно застосовано при обчисленні такої пенсії положення частини 2 статті 86 Закону № 1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 80 відсотків від суми місячної заробітної плати є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, суд не погоджується з твердження позивача, що застосування 60% від суми місячної заробітної плати при нарахуванні йому пенсії звужує його права на належне пенсійне забезпечення, оскільки позивач права на обрахунок пенсії відповідно до Закону №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) не набув, а тому його посилання на необхідність застосування норм Закону №1789-ХІ є необґрунтованими, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.

Щодо застосування до пенсійного забезпечення обмеження десятьма прожитковими мінімумами, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 2 Закону № 3668-VI (який набрав чинності 01 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про прокуратуру", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини 15 якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом 1 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Отже, положення пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас, з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон № 1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу 6 частини 15 статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема, статтею 86, частиною 15 якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

У той час, пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас, з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року - абзацом 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2021 року по справі №580/5962/20 та від 08 червня 2022 року по справі № 620/4661/21.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Втім, як свідчать матеріали справи, зокрема рішення № 69 від 22.07.2021 розмір пенсії по інвалідності позивача, призначеної відповідно до Закону №1058-IV становить - 11389,31 грн, однак за змістом листа відповідача 1 № 0600-0304-8/76714 від 30.09.2021 відслідковується, що після проведеного перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII розмір пенсії з урахуванням чинної заробітної плати, відповідно до довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) від 13.07.2021 №21-693зп становив би 8444,80 грн. (14074,66 грн - чинна заробітна плата х 60%). Тобто розмір пенсії, внаслідок переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до ст.86 Закону № 1697-VII був би значно менший.

У разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі (п. 4 Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, в тому числі відсутність у позивача права на виплату пенсійного забезпечення у розмірі 80% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та довідці Офісу Генерального прокурора України від 13.07.2021 №21-693зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією та зменшення його розміру, внаслідок здійсненого перерахунку, суд вважає дії відповідачів 1 та 3 правомірними, вмотивованими та такими, що спрямовані на захист інтересів позивача, оскільки здійснений перерахунок погіршив би умови (менший розмір) отримання пенсії позивачем, а тому посилання позивача на порушення його права є необґрунтованим.

Частиною 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З змістом ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з метою недопущення зменшення розміру пенсійного забезпечення, яке отримує позивач.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання про подання звіту про виконання рішення суду та щодо відшкодування судових витрат, судом не розглядаються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053. ), Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл. 84122) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 16 лютого 2023 р.