Справа № 640/15623/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 18 січня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, скасування рішення, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 18 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13, ) щодо невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року протиправними.

Скасувано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про закінчення виконавчого провадження від 11 липня 2019 року у виконавчому проваджені № 58810388 з примусового виконання виконавчого листа № 760/9306/17, виданого 16 січня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовну відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, яким зобов`язано останнього прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року залишено без змін.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/9306/17, виданого 16 січня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва.

14 червня 2019 року рішенням засідання комісії Міністерства оборони України на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року, оформлене протоколом № 76 від 14 червня 2019 року, було відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

11 липня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року на підставі заяви Міністерства оборони України від 20 червня 2019 року та витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України від 14 червня 2019 року № 76.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Статтею 39 Закону № 1404-ІІІ передбачені підставі закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-ІІІ передбачено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Відповідно до частини 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанову про закінчення виконавчого провадження від 11 липня 2019 року у виконавчому проваджені № 58810388 з примусового виконання виконавчого листа № 760/9306/17, виданого 16 січня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва винесено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Підставою для висновку державного виконавця про фактичне виконання Міністерством оборони України в повному обсязі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року у справі №760/9306/17 рішення засідання комісії Міністерства оборони України на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року, оформлене протоколом № 76 від 14 червня 2019 року,яким було відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Прте, окремою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року визнано протиправним рішення про відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги, оформлене п. 16 протоколу комісії Міністерства оборони України від 14 червня 2019 року № 76, та зобов`язано Міністерство оборони України вжити заходи щодо усунення порушень шляхом розгляду питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

З цієї окремої ухвали вбачається, що Міністерство оборони України не врахувало, що викладені у п. 16 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 червня 2019 року № 76 підстави для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги вже були спростовані судовим рішенням у справі № 760/9306/17, про здійснення контролю виконання якого просить позивач.

У резолютивній частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року зазначено про обов`язок Міноборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги і прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду. Разом з тим, зміст оформленого п. 16 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14 червня 2019 року № 76 рішення свідчить про те, що Міністерством оборони України не були враховані висновки суду, оскільки підстави відмови у призначенні такої допомоги вже були визнані судом необґрунтованими.

Так, у мотивувальній частині рішення суду від 08 серпня 2018 року зазначено, що жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР. Саме до повноважень ЦВЛК Міністерства оборони України входить надання висновку щодо причинно-наслідкового зв`язку поранень позивача, отриманих ним під час служби в Афганістані. З тих же підстав протиправною є відмова Міністерства оброни України у розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової допомоги, оскільки саме Міністерство оборони України має прийняти рішення про наявність підстав для задоволення заяви позивача про призначення йому одноразової допомоги у зв`язку з інвалідністю.

Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 13 грудня 2018 року також зазначив, що звільнення позивача з військової служби здійснено керівником Міністерства оборони - Міністром оборони, а тому усі видатки з виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності має провадити саме Міністерство оборони України, що відповідає п. 17 Порядку, затвердженого Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 - особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Таким чином, з огляду на правовий статус Міноборони України як суб`єкта владних повноважень по відношенню до позивача, як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд вважає, що оформлене пунктом 16 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14 червня 2019 року № 76 рішення про відмову у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги прийнято всупереч рішенню суду, яке набрало законної сили, адже не враховує викладені у такому судовому акті висновки.

Вбачається, що дії комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення щодо відмови у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги без урахування висновків суду суперечать п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Додатковою окремою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року скасовано рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене п. 16 протоколу комісії Міністерства оборони України від 14 червня 2019 року № 76.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що фактично Міністерство оборони України не врахувало висновки, наведені у рішенні суду від 08 серпня 2018 року за позовом ОСОБА_1 , яке є чинним.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що Міністерством оборони України виконане рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження не настали.

У зв`язку з цим, застосування державним виконавцем положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», як підстави для закінчення виконавчого провадження є неправомірним.

Отже, з системного аналізу наявних в матеріалах справи доказів, законодавчого регулювання спірних правовідносин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутніть підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 18 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова