Справа № 260/4440/22
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2023 року м. Ужгород№ 260/4440/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилка С.Є.
з участю секретаря судового засідання Рошко Л.М.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 не з`явився;
за участі представника позивача - адвоката Андрієвської Людмили Олексіївни;
відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 представник не з`явився;
відповідач Військова частин НОМЕР_1 представник ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в особі представника - адвоката Андрієвської Людмили Олексіївни (49047, м. Дніпро, вул. Робоча, 170/8) до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі по тексту відповідач 1) та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі по тексту відповідач 2), яким з урахуванням залишення без розгляду частини позовних вимог просить суд: "1. Прийняти адміністративний позов до розгляду; 2. Зобов`язати відповідача - 2 військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ - невідомий) звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .".
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року дану позовну заяву було залишено без руху
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог було залишено без розгляду.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року було призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було мобілізовано і направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , із порушенням прав і свобод гарантованих Конституцією України. Вказує, що оскільки позивач не проходив військову службу та не здобув військово-облікової спеціальності, останньому можливо було присвоювати військове звання "солдат" тільки після складення останнім Військової присяги. Вказує, що враховуючи, що протиправними наказами відповідачів його призвано на військову службу з порушенням вимог закону, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 звільнити його з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
У відзиві на позовну заяву відповідач 2 вказав, що статтею 26 частиною 4 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначено вичерпний перелік підстав, коли військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану звільняються з військової служби. Підстави, які б надавали позивачу можливість звільнення з військової служби в зазначеному переліку відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог, просив відмовити.
Відповідачем 1 відзиву на позов до суду не подано.
Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі з мотивів, що наведені у позові.
Представник відповідача 2 в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився та не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо його виклику, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.
У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки представник відповідача 1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, у відповідності до статті 205 КАС України його неявка не перешкоджає розгляду даної справи по суті.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від 04 березня 2022 року № 61, ОСОБА_1 було призвано та направлено для проходження військової служби, як військовозобов`язаного під час мобілізації в складі команд військової частини НОМЕР_1 (а.с. 147)
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 04 березня 2022 встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", наказано нижчепойменованих військовозобов`язаних запасу призвати на військову службу та зарахувати до списків особового складу на всі види забезпечення і призначити з 04 березня 2022 року: 1.21. Солдата ОСОБА_1 , стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти (а.с. 23).
Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідачів щодо його призову звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов ОСОБА_1 на військову службу та про взяття ОСОБА_1 на військовий облік та визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 6 від 04 березня 2022 року про зарахування позивача ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 було залишено без розгляду.
А відтак, у справі, що розглядається предметом позову є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (тобто до 25 травня).
Відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17 травня 2022 року № 341/2022, продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757 воєнний стан в Україні продовжений на 90 днів до 19 лютого 2023 року.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено в Законі України "Про правовий режим воєнного стану" року № 389-V-III.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Відповідно до пунктів 2, 3 та 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Обласним, Київській міській державним адміністраціям, органам місцевого самоврядування утворити ради оборони та забезпечити сприяння військовому командуванню у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі Указ №69/2022).
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі- Закон України № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 23 Закону України № 3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та на особливий період.
У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон України № 2232-XII).
Статтею 26 Закону України № 2232-XII визначено підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, згідно із статтею 26 частиною 4 пунктом 2 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Так, згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
При цьому, згідно положень статті 9 Закону України № 2232-XII військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Тобто, наявність військового досвіду не є визначальною ознакою для можливості призову особу на військову службу під час мобілізації.
Суд зазначає, що позивач ставить перед судом питання оцінки правомірності оскаржуваних наказів в контексті того, що такі видані протиправно з порушенням вимог законодавства щодо призову на військову службу по мобілізації та шляхом скасування цих наказів, позивач прагне досягти мети звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Як вказувалося вище, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов ОСОБА_1 на військову службу та про взяття ОСОБА_1 на військовий облік та визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 6 від 04 березня 2022 року про зарахування позивача ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 було залишено без розгляду.
Попри це, навіть за умови дефектності наказів, якими оформлено призов позивача на військову службу та зарахування до особового складу військової частини, для звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації мають бути наявні підстави, які визначенні статтею 26 частиною 4 пунктом 2 Закону України № 2232-XII.
В статті 26 пункті 7 Закону України № 2232-XII вказано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Статтею 24 пунктом 3 Закону України № 2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 абзацу 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі по тексту Положення № 1153/2008), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Таким чином, порядок звільнення з військової служби врегульовано Положенням 1153/2008, яким визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави для звільнення.
Як судом встановлено в судовому засіданні та підтверджено учасниками справи позивачем до командира військової частини НОМЕР_1 не було подано рапорт про його звільнення з військової служби та документи, які підтверджують підстави звільнення, а тому такі позовні вимоги про зобов`язання звільнити його з військової служби військової частини НОМЕР_1 є необґрунтовані та передчасні.
Натомість, знову ж таки, судом не встановлено, а учасниками справи не повідомлено, обставин, які б свідчили про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за призовом під час мобілізації, які передбачені статтею 26 частиною 4 пунктом 2 Закону України № 2232-XII.
З огляду на зазначене позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, від 09.12.1994, справа "Руїс Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91; від 21.01.1999, справа "Гарсія Руїз проти Іспанії") - суд нагадав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 16 лютого 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 17 лютого 2023 року.

СуддяС.Є. Гаврилко