Справа № 500/12/23
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 500/12/23 пров. № А/857/1165/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шавеля Р.М. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 500/12/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 про відмову у відкритті провадження у справі.

10.02.2023 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку скеровано на адресу суду апеляційної інстанції заяву про відвід судді Шавеля Р.М. Заявлений відвід обґрунтував тим, що ухвала суду про залишення апеляційної скарги без руху постановлена недобросовісно, оскільки в апеляційній скарзі чітко зазначено, що за подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не передбачено сплати судового збору, а також за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена за результатами розгляду такої заяви, що подана на підставі ст. 382 КАС України. Законом України «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік об`єктів справляння судового збору та прямо не передбачено, що за оскарження ухвали з питань встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах має бути сплачено судовий збір, тому немає підстав зобов`язувати сторони судового процесу витрачати додаткові кошти. Заявник зазначив, що суддя Шавель Р.М. не може брати участі у розгляді цієї адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), оскільки він прямо та опосередковано зацікавлений в результаті розгляду справи, полегшує собі роботу та проявляє повну солідарність із суддею в першій інстанції, наявні інші істотні та важливі обставини, які викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості та об`єктивності судді Шавеля Р.М., оскільки він створив додаткові умови для доступу до правосуддя у вигляді вимоги сплатити судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги. Наголосив, що у розглядуваному випадку допущено грубі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 КАС України, оскільки всі дані електронних документів не відповідають реальним та дійсним датам, часу початку та закінчення автоматизованого розділу, не відповідає реальним датам і часу інформації щодо

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шавеля Р.М. у справі № 500/12/23 визнано необґрунтованою. Відповідно до ч.1 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України справу передано для визначення іншої колегії суддів, яка буде вирішувати питання про відвід судді.

Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України вирішення питання про відвід здійснюється в порядку письмового провадження.

Вирішуючи подану заяву суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 КАС України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно абз. 1 ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтями 126, 129 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннямист.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Заявляючи відвід судді Шавелю Р.М., заявником не наведено та суду не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин, які б викликали сумнів у неупередженості зазначеного судді. Наведені у заяві про відвід судді мотиви, за яких, на його думку, вказаний суддя, підлягає відводу, не можуть слугувати підставою для відведення судді, оскільки такі мотиви свідчать фактично про незгоду з процесуальним рішенням судді, що, в свою чергу, не може слугувати підставою для відводу суддів відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 не звертався в порядку ст. 382 КАС України із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Натомість, 24.12.2022 ним скеровано до Тернопільського окружного адміністративного суду позов про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.12.2022 по 01.04.2022р (такі дати вказані в позовній заяві); зобов`язання пенсійного органу нарахувати заборгованість по пенсії за період з 01.12.2022 по 01.04.2022 у розмірі 126901 грн 59 коп.; стягнення заборгованості по пенсії у розмірі 126901 грн 59 коп. При поданні позову ним сплачено судовий збір на суму 992 грн 40 коп. Тернопільським окружним адміністративним судом 04.01.2023 постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 500/12/23 на підставі п. 2 ч.1 ст. 170 КАС України, оскільки вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а підлягають розгляду в порядку ст. 383 КАС України. Отже, зазначена ухвала не приймалася за результатами розгляду заяви щодо встановлення судового контролю.

Також колегія суддів звертає увагу на останню практику Верховного Суду по наведеному питанню, згідно якої судовий збір справляється за оскарження всіх ухвал суду першої інстанції, незалежно від того чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали (постанови Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 120/3532/21-а та у справі № 380/22710/21).

Відповідно до п.п.103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волкова О. проти України» від 09.01.2013 (остаточне 27.05.2013), Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися незалежним у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності… .

Аналогічний правовий висновок зроблено Європейським судом з прав людини у п.п.49, 50 рішення у справі Білуха проти України .

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявник, подаючи заяву про відвід судді Шавеля Р.М., не навів належних та допустимих доказів щодо обґрунтованості сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ті обставини, які викладені у заяві про відвід не є підставою для її задоволення. Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості зазначеного судді, не встановлено.

Відтак, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав, передбачених ст.ст. 36, 37 КАС України, які б перешкоджали судді Шавелю Р.М. брати участь у розгляді даної справи, чи викликали сумнів у неупередженості чи об`єктивності судді.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 236, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Шавеля Р.М. у справі № 500/12/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар