Справа № 420/16908/22
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Попов В.Ф., розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії понарахуванню та виплаті індексації,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивачка) 22.11.2022 року звернулася в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 85927,84 гривень з урахуванням раніше виплачених сум та відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 17.06.2022 включно у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 17.06.2022 включно у загальній сумі 230149,77 гривень відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 з урахуванням раніше виплачених сум та відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

28.11.2022 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

19.12.2022 року позивачкою подана заява про поновлення строків звернення до суду в якій зазначені причини пропуску.

23.12.2022 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

Предметом спору у цій справі є невиплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 17.06.2022 включно.

Строк звернення до адміністративного суду встановлений ст. 122 КАС України.

Так, частиною першою наведеної вище статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Спеціальними нормами, які регулюють строк звернення до суду у цьому спорі, є норми Кодексу законів про працю України.

Згідно із ст. 233 КЗпП України, серед іншого, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином, Кодексом законів про працю встановлено тримісячний строк позовної давності у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні, який починає свій перебіг з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зміни до КЗпП України в частині строку позовної давності внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, перебіг строку позовної давності почався з дати набрання чинності цим законом, а саме з 19.07.2022 та закінчився 20.10.2022 року.

Виходячи із того, що позовна заяву подана 22.11.2022 року, то тримісячний строк звернення до суду позивачка пропустила.

Обгрунтовуючи причини поважності пропуску ОСОБА_1 зазначила про те, що їй стало відомо про невиплату тільки 02.11.2022 року. Вказує на те, шо проходить військову службу, що також є поважною причиною.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Вивчивши позицію позивачки та наведені нею підстави для поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що строк пропущений без поважних причин, а наведені не є поважними.

Відповідно до Наказу №168 від 1706.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17.06.2022 року.

У цьому наказі військовою частиною зазначені всі складові грошового забезпечення та компенсації, які їй виплачуються у зв`язку зі звільненням з військової служби. Відомості про нарахування індексації за попередні роки в наказі відсутні.

Таким чином, про невиплату індексації за період з 01.12.2015 по 17.06.2022 включно, позивачці було відомо не тільки із щомісячних розрахунків з нею під час служби, але із самого наказу по стройовій частині, тобто з 18.06.2022 року.

Крім того, вже з 18.06.2022 року ОСОБА_1 наказом Комантира війської частини НОМЕР_2 зарахована до списків ціє частини, що неможливо без належного оформлення та отримання наказу по попередній службі, подання витягу з послужного списку.

Щодо перебування позивачки на військовій службі суд зазначає, що жодним чином ці обставини не могли завадити звернутися до суду у встановлений строк, оскільки позивачка проходила і на теперішній час проходить військову службу у штабі військової частини, що розташовані не в зонах бойових дій. Позивачка після звільнення з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) прийнята на посаду начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 розташування якої АДРЕСА_2 .

Тому суд відхиляє таку підставу і вважає її неповажною.

Щодо посилань на введення в Україні воєнного стану, то суд відхиляє такі обґрунтування та зазначає, що сам факт введення воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки вона не приймає участь у бойових діях і жодних перешкод для звернення до суду у цей період не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 не припиняв свою роботу з початку введення воєнного стану, а позивачка не наводить жодних обставин які безпосередньо її стосуються та які перешкоджали зверненню до суду у тримісячний строк та пов`язані з вказаними подіями.

Верховний Суд в ухвалі від 01 серпня 2022 року по справі № 802/118/17-а наголосив, що посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло та обумовило пропуск строку.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

В рішенні від 27.06.2000 р. у справі Ільхан проти Туреччини Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Таким чином, співставляючи приписи ст. 233 КЗпП України та вищенаведені принципи Європейської Конвенції, позиції Європейського суду з прав людини, практику Верховного суду, суд вважає за необхідне застосувати у цій справі практику Європейського суду зазначивши, що позивачка пропустила строки звернення до суду, а обґрунтування щодо поважності причин пропуску суд відхиляє, вважає необґрунтованими та неповажними.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 123, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну ОСОБА_1 до до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії понарахуванню та виплаті індексації залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.Ф. Попов