Справа № 300/5095/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2023 р. справа № 300/5095/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат АО "Перша колегія адвокатів України" Бандура Володимир Олексійович, 09.12.2022 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації (надалі, також відповідач, Управління), в якому просить:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні останній та ОСОБА_2 (надалі, також ОСОБА_2 ) статусу членів сім`ї загиблого Захисника України, та видачі відповідних посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого" і довідки до досягнення дитиною 14-річного віку;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус члена сім`ї загиблого Захисника України;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації згідно з Положенням "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.1994 № 302 видати ОСОБА_1 відповідні посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України" та довідку до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14-річного віку.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, через свого представника, звернулася до Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації із заявою про встановлення їй та сину статусу члена сім`ї загиблого Захисника України і видачу відповідного посвідчення, довідки. Однак, листом від 11.11.2022 відповідач відмовив у наданні зазначеного статусу, оскільки відсутні правові підстави встановлення статусу члена сім`ї загиблого Захисника України. Позивач не погоджується з даною відмовою відповідача та вважає її протиправною.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача.
Представником відповідача, 11.01.2023 скеровано суду письмові пояснення, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що на звернення представника позивача, листом від 11.11.2022 № 108/17/25 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви, оскільки серед поданого пакету документів відсутні законодавчо передбачені документи щодо підтвердження безпосередньої участі загиблого у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а саме відомостей про залучення учасників добровольчого формування територіальної громади (надалі, також ДФТГ) членом якого являвся ОСОБА_3 на згідно рішення Головнокомандувача Збройних Сил України на час дії воєнного стану до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони або направлені до районів ведення воєнних (бойових) дій. Таким чином в Управління відсутні правові підстави щодо завдолення заяви про встановлення статусу члена сім`ї загиблого Захисника України (а. с. 47-50).
На виконання вимог ухвали суду від 14.12.2022 представником Управління долучено копії: листа-запита про надання роз`яснень від 25.09.2022 № 95/17/1, супровідного листа про встановлення статусу від 02.11.2022 № 3066/07.1-17/10-22, листа Міністерства у справах ветеранів України (а. с. 51-55).
Одночасно, представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву з тих самих підстав та мотивів, що викладені в письмових поясненнях, продубльовано по тексту (а. с. 39).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, судом встановлено таке.
18.03.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено контракт добровольця територіальної оборони з командиром добровольчого формування територіальної громади Дніпровського району м. Києва "Карпатська Січ" територіальної громади № 23 м. Києва, ОСОБА_4 та зараховано до членом добровольчого формування (а. с. 10, 31).
16.04.2022 ОСОБА_3 , загинув в с. Дмитрівка, Ізюмського району, Харківської області (а. с. 11) від вибухової травми (а. с. 17), що також підтверджується висновком експерта № 12-17/123-ЛЗт/22 (а. с.18-23).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.08.2013 підтверджується, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 (а. с. 12).
28.08.2019 у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.05.2022 (а. с. 13).
З матеріалів справи судом встановлено, що довідкою від 28.07.2022 № 28/07-2 за підписом командира добровольчого формуванння територіальної громади № 23 Дніпровського району м. Києва "Карпатська Січ" ОСОБА_4 , підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 18 березня до 16 квітня 2022 року перебував у складі добровольчого формування територіальної громади № 23 Дніпровського району м. Києва "Карпатська Січ", який приймав безпосередньо участь в боях по захисту Києва та України від збройної агресії зі сторони російської федерації. Крім того, підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно в період з 18 березня по 16 квітня 2022 року героїчно виконував бойове завдання по захисту Батьківщини від ворожих військ російської федерації та героїчно загинув під час виконання бойового завдання (а. с. 16).
Представник позивача, 19.08.2022 звернувся до Управління із заявою щодо встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та згідно з Положенням "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" завтердженим постановою КМУ від 12.05.1994 № 302 видати відповідне посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України" та встановити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус члена сім`ї загиблого Захисника України та згідно з положенням "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" завтердженим постановою КМУ від 12.05.1994 № 302 видати відповідну довідку матері до досягнення дитиною 14-річного віку (а. с. 14-15).
24.10.2022 довідкою № 24/10-5 за підписом командира добровольчого формування № 23 териоріальної громади м. Києва "Карпатська Січ" ОСОБА_4 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 18 березня до 16 квітня 2022 року перебував у складі добровольчого формування № 23 територіальної громади м. Києва "Карпатська Січ", який приймав безпосередню участь в боях по обороні міста Києва та Харківської області від збройної агресії зі сторони російської федерації. 16 квітня 2022 року ОСОБА_3 героїчно загинув під час виконання бойового завдання на Ізюмському напрямку Харківської області (а. с. 30).
Листом від 06.09.2022 № 07-22/4/89 Управлінням повідомлено, що у ході розгляду звернення виявлено, що для надання відповідного статусу згідно з чинним законодавством необхідні такі документи: свідоцтво про смерть (копія); контракт добровольця територіальної оборони (копія); документ про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; висновок судово-медичної екпертизи. У наданому пакеті документів відсутній висновок судово-медичної експертизи загиблого добровольця територіальної оборони ОСОБА_3 . Також зазаначено, що Управлінням направлено запит до Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи про надання висновку судово-медичної експертизи для оформлення членам сім`ї статусу загиблого захисника України (а. с. 35).
Згодом, на адвокатський запит представника позивача УСБУ в Харківській області надано копію висновку експерта № 12-17/123-ЛЗт/22, завірену слідчим слідчого відділу УСБУ Харківської області, а позивач, в свою чергу, надала відповідачу копію висновку експерта (а. с. 18-23).
Листом від 11.11.2022 № 108/17/-25 Управління відмовило позивачу у задоволенні звернення її представника, позаяк, Міністерство у справах ветеранів України повідомило, що відсутні правові підстави щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого Захисника України (а. с. 37).
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Приписами статті 4 Закону України "Про основи національного спротиву" (надалі Закон № 1702-ІХ) визначено, що територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.
Пунктом 2 частини 1 Закону №1702-ІХ встановлено, що добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону №1702-ІХ, діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом. У разі введення в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану всі добровольчі формування територіальних громад переходять в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України. На час дії воєнного стану за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України добровольчі формування територіальних громад повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення воєнних (бойових) дій.
З метою нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки, а також у випадку визначення відповідної зони територіальної оборони районом ведення воєнних (бойових) дій військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України та добровольчі формування територіальних громад за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони та в районах ведення воєнних (бойових) дій (частина 2 статті 20 Закону №1702-ІХ).
Частиною 2 статті 24 Закону №1702-ІХ, на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Відповідно до частини 1 статті 10 Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на, зокрема, сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740 затверджено "Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, деяким категоріям осіб" (надалі Порядок № 740 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 740, цей Порядок визначає процедуру надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон), деяким категоріям осіб.
За приписами пункту 2 Порядку № 740, статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається, зокрема, сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, і загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Згідно пунктів 5-6 Порядку № 740 для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.
Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язком органами соціального захисту населення при вирішенні питання щодо можливості надання особі статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту є прийняття рішення про надання або відмову у наданні такого статусу.

Проте, як зазначалось вище, за наслідком розгляду заяви представника позивача від 19.08.2022, Управлінням у листі від 11.11.2022 № 108/17/-25 повідомлено, що у ході розгляду відповідачем направлений до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОВА запит про надання роз`яснення щодо приналежності добровольчого формування територіальної громади Дніпровського району м. Києва "Карпатська Січ" до Збройних Сил України та правомірності надання членам родини ОСОБА_3 статусу члена сім`ї загиблого Захисника Ураїни. Департамент соціальної політики Івано-Франківської ОВА листом звернувся до Міністерства у справах ветеранів України стосовно роз`яснення з порушеного питання. Міністерство у справах ветеранів листом повідомило, що враховуючи надані ОСОБА_1 документи, відсутні правові підстави щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого Захисника України.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, в оспорюваному рішенні не зазначено будь-яких правових підстав для відмови, а також відсутні покликання на чинне законодавство України.

Щодо листа Міністерства у справах ветеранів України, то такий за своєю природою не є нормативно-правовим актом, а носить інформаційний та рекомендаційний характер і не встановлює правових норм, про що в ньому і зазначено (а. с. 52-53).

Крім того, у листі від 06.09.2022, позивачу повідомлено, що у наданому пакеті документів відсутній тільки висновок судово-медичної експертизи загиблого ОСОБА_3 (а. с. 35), на виконання якого, ОСОБА_1 долучено такий висновок.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Разом з тим, згідно частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні останній та ОСОБА_2 статусу членів сім`ї загиблого Захисника України, та видачі відповідних посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого" і довідки до досягнення дитиною 14-річного віку; зобов`язати Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус члена сім`ї загиблого Захисника України; зобов`язати Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації згідно з Положенням "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.1994 № 302 видати ОСОБА_1 відповідні посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України" та довідку до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14-річного віку.

При цьому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус члена сім`ї загиблого Захисника України та зобов`язання Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації згідно з Положенням "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.1994 № 302 видати ОСОБА_1 відповідні посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України" та довідку до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14-річного віку, оскільки на момент розгляду справи зазначені вимоги є передчасними.

Задоволення позовних вимог у формі зобов`язання розглянути заяву щодо встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачу "Посвідчення члена сім`ї загиблого", довідки виключає одночасне задоволення позовних вимог про зобов`язання встановити зазначений статус та видачу "Посвідчення члена сім`ї загиблого", оскільки таким діям повинен передувати належний розгляд заяви від 19.08.2022, поданої адвокатом Бандурою В.О. в інтересах ОСОБА_1 і доданих до неї документів та прийняття Управлінням соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації вмотивованого та обґрунтованого, відповідного рішення з покликанням на чинні норми та положення законодавства України.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Згідно із частинами 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн, що пропорційно становить 50% задоволених позовних вимог.

Доказів понесення інших судових витрат сторонами суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні останній та ОСОБА_2 статусу членів сім`ї загиблого Захисника України, та видачі відповідних посвідчення Посвідчення члена сім`ї загиблого" і довідки до досягнення дитиною 14-річного віку.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації (вул. Галицька, 32, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77401, ) повторно розглянути заяву від 19.08.2022, подану адвокатом Бандурою Володимиром Олексійовичем в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації (вул. Галицька, 32, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77401, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації (вул. Галицька, 32, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77401, ).

Суддя Главач І.А.