Справа № 140/1596/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/1596/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області) та, з урахуванням заяви про уточнення (зміну) позовних вимог (а.с. 27-28), просить: визнати протиправними дії щодо відмови у наданні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Волинській області від 11.01.2022 №8 о/с, та зобов`язати надати з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України або стану війни невикористані щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у зручний для позивача час.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.01.2022 подав рапорт на надання невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової відпустки за 2021 рік з 12.01.2022 відповідно до статей 92, 93 Закону України «Про національну поліцію». До даного рапорту було долучено копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 та зазначено про вимоги пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Наказом ГУ НП у Волинській області від 11.01.2022 № 8 о/с позивачу надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ОСОБА_1 вважає, що ГУ НП у Волинській області безпідставно відмовлено у наданні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, а наказ ГУ НП у Волинській області від 11.01.2022 № 8 о/с виданий з порушенням встановленого законом порядку, не містить дійсного волевиявлення позивача, а тому є незаконним.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

25.03.2022 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.04.2022 задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у даній справі до припинення на території України воєнного стану.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 05.05.2023 № 223/26/01-2022 відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що ГУ НП у Волинській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і ніяким чином не порушувало прав та інтересів позивача. Вказує, що відповідно до частини першої статті 92 Закону України поліцейським надаються чергові оплачувані відпустки, тобто у даній статті Закону вжито термін «чергові» відпустки, що встановлює необхідність працівнику поліції використати відпустку відповідно до графіку надання відпусток. Згідно графіку надання чергових відпусток у 2022 році, відпустка ОСОБА_1 запланована на травень, серпень та листопад 2022 року. Крім того, наказом ГУ НП у Волинській області від 30.03.2022 №111 о/с позивача, відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Також у вказаному наказі зазначено, що основна та додаткові оплачувані відпустки за 2021 та 2022 рік не надавались. Тому, відповідно до норм законодавства ОСОБА_1 може використати їх у територіальному підрозділі в якому на даний час проходить службу.

У відповіді на відзив позивач підтримав власну правову позицію, наведену у позовній заяві. Вказує, що з графіком надання чергових відпусток у 2022 році відповідач його не ознайомлював. Окрім того, при складанні даного графіку не було ураховано відповідачем інтересів служби, особистих інтересів позивача та можливості для його відпочинку.

Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП у Волинській області по 01.04.2022; наказом ГУ НП у Волинській області від 30.03.2022 №111 о/с позивача відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

05.01.2022 позивач звернувся до ГУ НП у Волинській області із рапортом, в якому просив надати невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік з 12.01.2022 відповідно до статей 92, 93 Закону України «Про національну поліцію» та пункту 12 частини 1 статті 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». До вказаного рапорту позивач надав копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Наказом ГУ НП у Волинській області від 11.01.2022 №8 о/с «По особовому складу» підполковнику поліції ОСОБА_1 , начальнику тренінгові центру, надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 12 по 25 січня 2022 року включно.

Крім того, листом ГУ НП у Волинській області від 11.01.2022 №63/04/12/3-2022 позивача було повідомлено, що відповідно до статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток, визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом. Також згідно із наказом ГУ НП у Волинській області від 26.02.2018 №347 «Про порядок оформлення щорічних відпусток поліцейським, державним службовцям та іншим працівникам», рапорти на відпустки подаються щомісяця до 5 числа наступного періоду відповідно до затверджених графіків. Враховуючи вищевикладене, згідно графіку надання чергових відпусток у 2022 році, відпустка позивача запланована на травень, серпень та листопад 2022 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Закон України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон № 504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону №504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток, зокрема: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до частин десятої-одинадцятої статті 10 Закону №504/96-ВР черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

З вищевикладеного слідує, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, зокрема, до яких, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що оскільки він учасником бойових дій, то відмова відповідача у наданні йому невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік поза графіком відпусток на 2022 рік у зручний для позивача час є протиправною.

З такою позицією позивача суд не погоджується, з огляду на наступне.

Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час.

Тобто, в даному випадку черговою щорічною відпусткою позивача є відпустка за 2022 рік.

Однак, 05.01.2022 позивач звернувся до відповідача із рапортом про надання йому щорічної чергової відпустки за 2021 рік, тобто за попередній рік. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на відпустку за попередній рік та може використати його одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Більше того, в поданому 05.01.2022 рапорті позивач просив надати також додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік, однак частиною першою статті 12 Закону №3551-XII не передбачено пільг учасникам бойових дій щодо використання додаткової оплачуваної відпустки у зручний для них час.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій ГУ НП у Волинській області щодо відмови у наданні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 11.01.2022 №8 о/с суд зазначає наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання протиправним та скасування наказу від 11.01.2022 №8 о/с не є належним, оскільки вказаний наказ фактично вичерпав свою дію, а сам позов в цій частині не спрямований на захист порушених прав позивача та їх відновлення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог.

Суд приймає до уваги, що наданою додатковою відпусткою відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 12 по 25 січня 2022 року згідно спірного наказу позивач скористався. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Також, позивачем не надано письмових доказів перебування на лікарняному.

Крім того, суд враховує, що згідно наказу ГУ НП у Волинській області від 30.03.2022 №111 о/с позивача відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Також у вказаному наказі зазначено, що основна та додаткові оплачувані відпустки за 2021 рік та 2022 рік не надавались. Відпустка відповідно до статті 12 Закону №3551-XII за 2022 рік використана.

Таким чином, відповідно до норм законодавства ОСОБА_1 може використати основну та додаткову оплачувані відпустки за 2021 рік у територіальному підрозділі в якому на даний час проходить службу.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ НП у Волинській області надати з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України або стану війни невикористані щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у зручний для позивача час, як похідних від вищезазначених позовних вимог.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про відпустки», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк