Справа № 420/15123/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші або інші поважні причини;

скасувати Наказ командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 05.09.2022р. №275-ОС «Про особовий склад» в частині: - Календарна вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби становить 25 повних календарних років, відповідно до роз`яснення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.07.2022р. № 11-11108/0/6-22-Вих виплату не здійснювати;

зобов`язати НОМЕР_1 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.09.2022р. №275-ОС «Про особовий склад» було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника групи чергових відділу управління службою штабу, якого наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Державної прикордонної служби України від 28.08.2022 р. №203-ОС, звільнено з військової служби у запас Збройних сил України, відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з наданням права носити військову форму одягу. В наказі також зазначено, що календарна вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби становить 25 повних календарних років, відповідно до роз`яснення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.07.2022р. № 11-11108/0/6-22-Вих виплату не здійснювати.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 , звільнений з військової служби на підставі пп. «г» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовець, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, оскільки 13.12.2017 р. рішенням Київського районного суду м.Одеси у справі 520/13926/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а спільна дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася на вихованні позивача. Факт відсутності участі матері у вихованні дитини підтверджує характеристика ОСОБА_3 , випускниці фортепіанного відділу КЗ «ШМ ім.. Л.М.Нагаєва м.Чорноморська Одеського ф району Одеської області», в якій зазначено, що батько приділяє максимальну увагу вихованню дитини.

В адміністративному позові зазначено, що позивач вважає рішення про невиплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас Збройних сил України, відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили продовжувати військо службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» необґрунтованим таким, що в цілому не відповідає критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року прийнято до провадження справу, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач не погоджується із підставами позову та не визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача зазначив, що у разі звільнення у зв`язку із сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (підпункт «г») пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 15 Закону № 2011- XII, з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону № 2232-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною другою ст. 15 Закону № 2011-ХІІ.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві. Право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю вислуги 10 років і більше та звільненням з передбачених підстав, таким чином відмова відповідача в отриманні зазначеної допомоги за умови наявності двох підстав, які передбачені законом є безпідставною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.09.2022 року №275-ОС «Про особовий склад» капітана 2 рангу ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), начальника групи чергових відділу управління службою штабу, якого наказом начальника Регіонального управління Морської охорони державної прикордонної служби України від 25 серпня 2022 року № 203-ОС, звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України, відповідно до підпункту "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з наданням права носіння військової форми одягу. Вислуга років станом на 05 вересня 2022 року складає: календарна військова 25 років 01 місяць 17 днів; пільгова 00 років 09 місяців 24 днів; загальна військова 25 років 11 місяців 11 днів.

Також в зазначеному наказі вказано, що календарна вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби становить 25 повних календарних років, відповідно до роз`яснення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.07.2022 року №11- 11108/0/6-22-Вих виплату не здійснювати.

Вважаючи, що відповідач при звільненні позивача з військової служби протиправно не виплатив одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Отже, той факт, що позивач є особою, яка самостійно виховує дитину віком до 18 року визнається відповідачем.

Однак, покликаючись на роз`яснення Адміністрації держприкордонслужби від 14.07.2022 року №11-20617.0/6-22-Вих. відповідач вважає, що у позивача не виникло право на отримання грошової одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки обставини та причини звільнення позивача визначені зазначеними нормами Закону №2232-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною другою ст. 15 Закону № 2011-ХІІ.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, згідно з підпунктом «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, затверджено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХІІ Порядку №260 особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413.

Військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Так, судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби з 05.09.2022 року у зв`язку з в запас Збройних Сил України, відповідно до підпункту "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

Суд зазначає, що підстави і порядок звільнення військовослужбовця з військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а соціальні гарантії закріплено в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким, зокрема, і встановлено випадки, коли військовослужбовець набуває право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Стаття 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не визначає підстав для звільнення та не містить приписів щодо того, що для отримання одноразової грошової допомоги причина звільнення визначається рішенням Кабінету Міністрів України, як про те зазначає відповідач.

З урахуванням нормативного аналізу та матеріалів справи, суд дійшов висновку що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413, якою затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу до яких відноситься, зокрема, така підстава як виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері), а звільнення позивача з військової служби відбулось саме у зв`язку з тим, що позивач самостійно виховує дитину віком до 18 років, та з 2017 року не перебуває в шлюбі, має вислугу більше 10 років, що в свою чергу відповідає приписам абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України №2011-ХІІ для надання одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а тому бездіяльність відповідача є протиправним, а позов є таким, що підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача на роз`яснення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.07.2022р. № 11-11108/0/6-22-Вих, суд зазначає, що листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, носять лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер та не містять нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Суд зауважує, що правові норми можуть бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші або інші поважні причини.

Скасувати наказ командира НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 05.09.2022р. №275-ОС «Про особовий склад» в частині: - Календарна вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби становить 25 повних календарних років, відповідно до роз`яснення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.07.2022р. № 11-11108/0/6-22-Вих виплату не здійснювати.

Зобов`язати НОМЕР_1 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: НОМЕР_1 загон морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П. Марин