Справа № 360/39/23
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/39/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2023 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неврахування до загального страхового стажу позивачки періоду її роботи з 21.10.2010р. по 31.12.2010р. у якості учня лампівника, з 01.08.2020р. по 31.12.2021р. у якості лампівника та до пільгового стажу за Списком 2 період роботи з 10.04.2020р. по 31.12.2021р. у якості лампівника на шахті ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.12.2022р. №10 про відмову позивачці у пенсії

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією, тобто з 08.12.2022р, зарахувавши при цьому до загального страхового стажу позивачки період її роботи з 21.10.2010р. по 31.12.2010р. у якості учня лампівника, з 01.08.2020р. по 31.12.2021р. у якості лампівника та до пільгового стажу за Списком 2 період роботи з 10.04.2020р. по 31.12.2021р. у якості лампівника на шахті ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля».

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що так як вона досягла віку 55 років та набула понад 24 роки загального страхового стажу з них не менше 10 років стажу за Списком 2 вона 08.12.2022 звернулася через веб портал ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області, своїм рішенням від 15.12.2022 №10 відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що позивачка нібито не набула необхідного стажу. При цьому відповідач врахував до загального страхового стажу 26 років 07 місяців 21 день (при необхідних 24 роках), а до пільгового стажу за Списком 2 09 років 03 місяці 09 днів (при необхідних 10 роках). Водночас, як слідує з оскаржуваного рішення відповідачем не було враховано до загального страхового стажу період роботи позивачки з 21.10.2010р. по 31.12.2010р., з 01.08.2020р. по 31.12.2021р. в зв`язку з несплатою роботодавцем страхових внесків, а також не враховано до пільгового стажу за Списком 2 період роботи позивачки з 10.04.2020р. по 31.07.2020р. через відсутність у цей період атестації робочих місць, з 01.08.2020р. по 31.12.2021р. в зв`язку з несплатою роботодавцем страхових внесків, та відсутністю атестації робочих місць. Трудовою книжкою позивачки підтверджується, що вона працювала у період з 21.10.2010р. по 11.01.2011р. у якості учня лампівника, а з 12.01.2011р. по 31.12.2021р. (інформація, що міститься у Реєстрі застрахованих осіб) лампівником на шахті ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля». У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №36 та постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 професія лампівника віднесена до Списку №2. Бездіяльність відповідача щодо неврахування вказаних вище періодів до загального страхового та пільгового стажу позивач вважає протиправною, рішення необгрунтованим та таким що підлягає скасуванн, у зв`язку з чим звернулася до суду.

Ухвалою суду від 18.01.2023 справу призначено до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.02.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що страховий стаж позивача, на момент подачі заяви про призначення пенсії, склав 26 років 7 місяців 21 день, пільговий стаж роботи за Списком № 2 склав 9 років 3 місяці 9 днів. До страхового стажу позивача не зараховано періоди з 21.10.2010 по 31.12.2010 (у якості учня лампівника) та з 01.08.2020 по 31.12.2021, оскільки за ці періоди відсутні дані про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб. До стажу роботи на пільгових умовах по Списку № 2 не зараховано періоди з 10.04.2020. по 31.07.2020 у якості лампівника на шахті ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля», оскільки наявна перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 №260 та від 21.05.2021 №473. Період з 01.08.2020 по 31.12.2021 (у якості лампівника) не зарахований до пільгового стажу - наявна перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 № 260 та від 21.05.2021 № 473. Отже, враховуючи все вищезазначене, можна зробити висновок, що страховий та пільговий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058, тому відповідач вважає своє рішення законним та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

08.12.2022 позивач звернулася через веб портал ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.12.2022 №10 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці та недосягненням пенсійного віку.

Зі змісту рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 26 років 7 місяців 21 день, пільговий стаж роботи за Списком № 2 склав 09 років 03 місяці 09 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи протягом жовтня грудня 2010 року та серпня 2020 року грудня 2021 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 09.07.1985, оскільки за ці періоди відсутні дані про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб.

До пільгового стажу не зараховано періоди з 10.04.2020. по 31.07.2020, оскільки наявна перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 №260 та від 21.05.2021 №473; протягом серпня 2020 року грудня 2021 року, оскільки не зараховано до страхового стажу. При цьому з 01.08.2020 по 20.05.2021 перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 № 260 та від 21.05.2021 № 473.

Дослідженням записів в трудовій книжці від 09.07.1985 серії НОМЕР_2 встановлено, що в ній наявні такі записи щодо спірних періодів роботи позивача:

ВП Шахта ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля»:

запис 13 - 21.10.2010 прийнято учнем лампівника 1р уч. ВТБ (наказ від 21.10.2010 № 1017к);

запис 15 12.01.2011 переведена лампівником 2р (наказ від 14.01.2011 № 42к);

запис 16 на підставі наказу № 486 від 12.04.2010 «Про атестацію робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення Сп. 2 р І підр. 1, пункт 1.1а;

запис 17 згідно наказу № 319 від 23.05.2012 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з 12.06.2012 відокремлений підрозділ Шахта ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля» має назву відокремлений підрозділ «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

запис 18 на підставі наказу № 260 від 10.04.2015 «Про атестацію робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення Сп. 2 р І пункт 1.1а;

запис 19 - згідно наказу Міністерства енергетики України № 395 від 24.05.2020 з 24.07.2020 відокремлений підрозділ «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» має назву відокремлений підрозділ «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України;

запис 20 - на підставі наказу № 473 від 21.05.2021 «Про атестацію робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення Сп. 2 р І пункт 1.

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, а також внесені відомості про документи на підставі яких зроблені відповідні записи.

Інші періоди роботи позивача не є спірними, тому судом не досліджуються.

Індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, сформовані станом на 09.12.2022, містять, зокрема, відомості про роботу позивача в період з жовтня 2010 року по грудень 2021 рік на підприємстві з кодом 26349183 (відокремлений підрозділ «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля») та нараховану їй заробітну плату в цей період. Відсутні відомості про сплату страхових внесків в період з жовтня 2010 року по грудень 2010 року та з серпня 2020 року по грудень 2021 року. А також наявні відомості про наявність в позивача спеціального пільгового стажу ЗП3013Б1 в період роботи з 2011 року по 2021 рік.

Отже спірним питанням цієї справи є саме наявність в позивача достатнього пільгового стажу (понад 10 років) за списком №2 для призначення пенсії за віком на момент звернення з заявою до пенсійного органу.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Згідно із ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до статті 114 Закону №1058-IV Розділу XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи

Як вже встановлено судом, досягнувши 55 річного віку, позивачка звернулася до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 при наявності, як зазначає вона понад 24 роки загального страхового стажу з них не менше 10 років стажу за Списком 2.

Проте, орган ПФУ не визнає за позивачем право на отримання бажаної пенсії, зазначаючи, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 21.10.2010 по 31.12.2010 (у якості учня лампівника) та з 01.08.2020 по 31.12.2021, оскільки за ці періоди відсутні дані про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб. До стажу роботи на пільгових умовах по Списку № 2 не зараховано періоди з 10.04.2020 по 31.07.2020 у якості лампівника на шахті ім.Д.Ф.Мельникова ВАТ «Лисичанськвугілля», оскільки наявна перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 №260 та від 21.05.2021 №473. Період з 01.08.2020 по 31.12.2021 (у якості лампівника) не зарахований до пільгового стажу - наявна перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 № 260 та від 21.05.2021 № 473.

При цьому, відповідач не ставить під сумнів приналежність посади позивача, яку останній обіймав у спірний період до списку професій, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, утім зазначає, що наявна перерва між строками дії наказів про результати атестації робочого місця за умовами праці від 10.04.2015 № 260 та від 21.05.2021 № 473.

Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Така ж норма міститься і в п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Отже, основним документом для призначення пенсії на пільгових умовах є трудова книжка.

Разом з тим, для підтвердження пільгового стажу лише на підставі трудової книжки існує певна вимога, визначена в абз.4, 5 п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, а саме: якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Що стосується документів про підтвердження атестації робочих місць, відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, роботодавці зобов`язані проводити атестацію робочих місць за умовами праці.

При цьому законодавець поклав відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, організацій.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

У той же час, працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

За правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Виходячи з викладеного, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у наведеній вище постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

У спірному випадку, згідно із записами трудової книжки, позивач у період з 10.04.2020 по 31.07.2020 та з 01.08.2020 по 31.12.2021 працював на посаді лампівника та відповідач не заперечує щодо приналежності цієї посади до посади, яка дає право на пільгову пенсію за Списком № 2.

Разом з тим, наведені відповідачем мотиви щодо не зарахування вказаних періодів до пільгового стажу позивача за Списком № 2 в силу встановлених обставин та правової позиції Великої Палати Верховного Суду є протиправними, оскільки в трудовій книжці останньої та у відомостях про застраховану особу форми ОК-5 наявні усі необхідні відомості, які визначають її право на зарахування вказаних періодів саме до пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо періоду роботи з 21.10.2010 по 31.12.2010 (у якості учня лампівника) та з 01.08.2020 по 31.12.2021 (у якості лампівника), то відповідач відмовляє в зарахуванні цього періоду роботи до страхового стажу позивача через відсутність відомостей в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхувальником страхових внесків.

При цьому, відповідно до статті 20 Закону № 1058-ІV обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, яке здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи, а невиконання цього обов`язку страхувальником позбавляє працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, суд вважає це неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

В свою чергу, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не може бути підставою для позбавлення працівника права на призначення чи перерахунок пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії працівникові періоду його роботи.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а , від 04 серпня 2018 року в справі № 482/434/17, від 17 липня 2019 в справі № 144/669/17, від 01 листопада 2018 року в справі № 199/1852/15.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 21.10.2010 по 31.12.2010 (у якості учня лампівника) та з 01.08.2020 по 31.12.2021 (у якості лампівника) має бути зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.

Таким чином, цілком доведеним є той факт, що позивач має пільговий стаж за списком №2, до якого мають бути зараховані такі періоди: з 21.10.2010 по 31.12.2010 у якості учня лампівника, з 10.04.2020 по 31.12.2021 у якості лампівника, а отже на дату звернення з заявою про призначення пенсії 08.12.2022 позивач, яка є жінкою 29.08.1967 року народження, досягла віку 55 років, та має відповідний страховий і пільговий стаж за списком №2 понад 28 років, отримала право на пенсію відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, яке було порушено протиправним рішенням відповідача про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУПФУ в Миколаївській області від 15.12.2022р. №10 не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Пунктом 1 частини 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи вищевикладене, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення №10 від 15.12.2022 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п.2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та нарахувати з 08.12.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу періоди її роботи у відокремленому підрозділі «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» у якості лампівника з 10 квітня 2020 року по 31 грудня 2021 року, а також до загального страхового стажу періоди її роботи у відокремленому підрозділі «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля» у якості учня лампівника з 21 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року та період роботи у відокремленому підрозділі «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля» у якості лампівника з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2021 року.

У визнанні протиправною бездіяльності відповідача слід відмовити, оскільки відповідні правові наслідки для позивача створює саме рішення від 15.12.2022 № 10.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ухвалою від 18.01.2023 відстрочено позивачу сплату судового збору в сумі 1073,60 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

З огляду на те, що судом встановлено порушення прав позивача і спір виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо обчислення стажу, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд вважає за необхідне стягнути до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, м.Миколаїв, вул.Морехідна б.1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.12.2022 №10 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та нарахувати з 08.12.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу періоди її роботи у відокремленому підрозділі «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» у якості лампівника з 10 квітня 2020 року по 31 грудня 2021 року, а також до загального страхового стажу періоди її роботи у відокремленому підрозділі «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля» у якості учня лампівника з 21 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року та період роботи у відокремленому підрозділі «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля» у якості лампівника з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов