Справа № 240/25777/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/25777/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинти дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати відмову відповідача в призначенні мені пенсії із зниженням пенсійного віку відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити мені пенсію як потерпілому від аварії на ЧАЕС 2-ї категорії із зниженням пенсійного віку на 9-ть років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту мого звернення до відповідача, тобто з 25.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є потерпілим від аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, а тому звернувся до відповідача по справі із заявою про призначення мені пенсії за віком як потерпілому від аварії на ЧАЕС із відповідним зниженням пенсійного віку, тобто у 51 рік. Відповідачем було відмовлено з надуманих підстав. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 07.12.2022. Заперечуючи позовні вимоги Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 01.09.2022 № 37 про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 09.09.2022 №0600-0216-8/67249 Управління повідомило Позивачу. Дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09.12.2022 постановлено: "Залучити до розгляду справи №240/25777/22 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області. Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву".

Відзив Головного управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву надійшов до суду 19.01.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за наданими документами відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розраховано страховий стаж ОСОБА_1 , який склав 31 рік 08 місяців 29 днів. Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, надаються пенсії, із зменшенням пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років (частини 2 статті 55 Закону 796-XII). Обгрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення, відповідач вказує у відзиві, що ОСОБА_1 не враховано період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 26.04.1986 по 30.10.1987, згідно наданої довідки від 03.08.2022 № 20-498, оскільки згідно трудової книжки заявник навчався в Гомельському дорожно-будівельному технікумі (відсутня дата початку навчання) дата закінчення навчання 29.06.1990, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення. У рішенні про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 роз`яснено, що для визначення права на призначення пенсії необхідно надати уточнюючі документи щодо періодів та форми навчання та одночасного проживання в с. Думинське. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 25.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії.

До заяви додав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; військовий квиток; документ про освіту; документ про місце проживання; документ про надання статусу учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС чи потерпілого; посвідчення потерпілого від ЧАЕС; трудову книжку.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 01.09.2022 №37 (а. с. 22) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . В рішенні вказано:

вік заявника 51 рік 6 днів.

Необхідний страховий стаж з 01.01.2022 по 31.12.2022 становить 20 років.

Страховий стаж особи становить 31 рік 8 місяців 29 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

не враховано період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 26,04.1986 по 30.10.1987, згідно довідки № 20-498 від 03.08.2022, оскільки до трудової книжки заявник навчався в Гомельському дорожно-будівельному технікумі (відсутня дата початку навчання) дата закінчення навчання 29.06.1990, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення. Заявнику необхідно надати уточнювальні документи щодо періодів та форми навчання та одночасного проживання в с. Думинське. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0216-8/67249 від 09.09.2022 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії та зазначило обставини, які вплинули на таке рішення. Повідомлено, що за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку Ваш страховий стаж становить 31 рік 8 місяців 29 днів.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, за документ, що засвідчує особливий статус особи, подається посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, яка видається органам місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Довідку про період проживання №20-498 від 03.08.2022 не можливо взяти до уваги, оскільки згідно трудової книжки ви навчались в Гомельському дорожньо - будівельному технікумі, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а уточнююча довідка про період та форму навчання Вами не надано.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на зниження пенсійного віку 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років.

Окрім того, Верховний Суд у постанові 17 червня 2020 року по справі №572/456/17 вказав на те, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні посиленого радіологічного контролю.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано:

- копію посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (категорії 2) серії НОМЕР_1 , виданого 15.05.1995 (а.с. 36);

- копію трудової книжки НОМЕР_2 ;

- довідку №20-498 від 03.08.2022 виконавчого комітету Овруцької міської ради у якій вказано, що позивач у період із 26.04.1986 по 30.10.1987 та із 19.05.1992 по 02.10.1998 був зареєстрований та проживав в с. Думинське Коростенського (Овруцького) району, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення (а.с. 44).

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 р. у справі № 572/47/17, від 15 січня 2021 р. у справі № 520/7846/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, зазначене посвідчення є чинним і вказує на те, що останній згідно положень Закону №796-XII та Порядку №51, є особою, яка станом на 01.01.1993 прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років.

Суд зауважує, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Відповідно довідки органу місцевого самоврядування - Виконавчого комітету Овруцької міської ради від 03.08.2022 №20-498, позивач у період із 26.04.1986 по 30.10.1987 та із 19.05.1992 по 02.10.1998 був зареєстрований та проживав в с. Думинське Коростенського (Овруцького) району, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення

Суд вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що довідка Ввладена була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у вищевказаний період.

Крім того, належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним, не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач є дійсно потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не враховано період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 по 30.10.1987, згідно довідки №20-498 від 03.08.2022, оскільки до трудової книжки заявник навчався в Гомельському дорожно-будівельному технікумі (відсутня дата початку навчання) дата закінчення навчання 29.06.1990, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Однак, відповідно до приписів п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, трудова книжка основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Отже, є хибним висновок відповідача, що трудова книжка є документом, який підтверджує або спростовує факт проживання особи на певній території.

Відповідачем не заперечується факт проживання позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 19.05.1992 по 02.10.1998.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи серії Б та довідку органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт проживання позивача у період з 26.04.1986 по 30.10.1987 на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, суд дійшов висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до періоду постійного проживання позивача на території, яка віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення періоду з 26.04.1986 по 30.10.1987, а тому є необхідність, з метою захисту порушеного права позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати вказаний період до періоду його постійного проживання на території, яка віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Судом на підставі доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи встановлено, що позивач постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії по 30 жовтня 1987 року, що свідчить на користь висновку, що початкова величина зниження пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка становить 4 роки, підлягає застосуванню до позивача.

Окрім того, належними доказами підтверджується, що позивач проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 по 30.10.1987 та з 19.05.1992 по 02.10.1998, тобто більше 7 років.

На підставі документально підтверджених доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на максимально встановлені ч. 2 ст. 55 Закону №796 дев`ять років (початкова величина зниження пенсійного віку 4 роки та додатково сім років (1 рік за кожний рік проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення), згідно вимог статті 55 Закону №796.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт проживання на території безумовного (обов`язкового) відселення, а тому суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні позивачу пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю підтвердження такого факту.

Суд звертає увагу, що відсутність необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення було єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії згідно його заяви від 25.08.2022.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.09.2022 №37 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Отже, аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо убачається з пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем визнається, що позивач 19.08.1971 року народження, станом на дату звернення до відповідача із заявою від 25.08.2022 (вік заявника на дату звернення із заявою становив 51 рік 06 днів), має страховий стаж 31 рік 08 місяців 29 днів.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його вік та наявний страховий стаж відповідав вимогам ст. 26 Закону №1058, з урахуванням права, встановленого нормою статті 55 Закону №796 на зменшенням пенсійного віку.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 01.09.2022 №37 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подавав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , останній буде знаходитись на обліку саме в Головному Пенсійному фонді України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (вул. Богдана Хмельницького, 116а, м. Дніпро, 49000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинти дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області від 01 вересня 2022 року №37 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 із 19 серпня 2022 року пенсію із зниженням пенсійного віку на дев`ять років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до періоду його постійного проживання на території, яка віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення період з 26.04.1986 по 30.10.1987.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук