Справа № 160/17600/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Лисенко Н.О.,
представника позивача Молочок А.О.,
представника відповідача - Федченка О.О.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товару № UA204000/2022/000149/2 від 26.09.2022;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2022/000149/2 від 26.09.2022 є протиправним та підлягає скасуванню. На підтвердження вартості товару та на підтвердження транспортних витрат в процесі митних консультацій були надані всі необхідні документи, а також прайс-листи, комерційні пропозиції тощо. Позивач також зазначає, що факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості за першим методом не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено здійснювати розгляд та вирішення справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 01.12.2022 об 11:00 год.
Відповідачем 30.11.2022 надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах останній діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Зазначив, що за результатами контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів встановлено ряд порушень, оскільки надані декларантом документи не підтверджували митну вартість товару за ціною договору. Декларанту направлено електронне повідомлення про необхідність надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості, а також надано консультацію щодо рівня вартості товарів, яким володіє митниця та який можливо застосувати до імпортованих товарів.
Відповідач зазначає, що з огляду на зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення товарів, а також враховуючи відмову декларанта від надання інших додаткових документів, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA204000/2022/000149/2 від 26.09.2022. Митну вартість товарів №№ 1, 2, 4, 6, 10, 12, 13, 15 скориговано із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) до відповідних рівнів митної вартості подібних (аналогічних) товарів.
Позивачем надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого останній підтримав заявлені раніше позовні вимоги та зазначив, що відповідачем при прийнятті рішення не надано доказів, які б містили докладну інформацію щодо раніше оформлюваного ним товару, які використовувалась митницею під час визначення митної вартості задекларованого товару в даному випадку. Разом з цим, надані позивачем документи для проведення митного оформлення підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору), натомість митний орган безпідставно визначив митну вартість за другорядним методом, прийняв оскаржуване Рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування основного методу не були спростовані контролюючим органом.
Так, 01.12.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з екстреним припиненням електропостачання за місцем перебування відповідача, що унеможливило проведення відеоконференції та участь останнього у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 підготовче судове засідання відкладено на 20 грудня 2022 року о 10 год 00 хв.
Судове засідання 20.12.2022 не відбулось у зв`язку з повним припиненням електропостачання у приміщенні суду внаслідок ракетних ударів по місту Дніпро.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 підготовче судове засідання відкладено на 10 січня 2023 року о 10 год 00 хв.
Протокольною ухвалою суду від 10.01.2023 без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2023 об 11:00 год.
У судовому засіданні 02.02.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши позиції сторін, суд встановив наступне.
13.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" (покупець) та «CHONGQING HUA TIAN HAO LI MACHINERY LLC» (Китай) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № HL/1 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту (п. 1).
Відповідно до п.п. 2.1 та 2.2, поставка товару здійснюється партіями та фіксується в Специфікаціях (Додатках) до даного Контракту. Допускається поставка товару декількома партіями за однією Специфікацією.
Товар, що поставляється має відповідати кількості зазначеній в Специфікації (Додатку) до цього Контракту або у Інвойсі, у разі поставки товару декількома партіями за однією Специфікацією.
В подальшому компанією «CHONGQING HUA TIAN HAO LI MACHINERY LLC», відповідно до умов даного зовнішньоекономічного контракту, Специфікацій № 2022-1 від 31.05.2021, №2022-2 від 31.08.2021, рахунку-фактури (інвойс) № HL2022-2Е/2С/1Е/1С2 від 27.06.2022 здійснено поставку товарів (мотоблоки, запасні частини до сільськогосподарської техніки, моторних транспортних засобів, частини двигунів тощо).
Зазначена товарна партія поставлялась на умовах FOB згідно міжнародних торговельних правил ІНКОТЕРМС 2010, що визначено вказаними Специфікаціями.
Позивачем 21.09.2022 до Рівненської митниці з метою здійснення митного оформлення подано електронну митну декларацію (ЕМД) та документи на товар. Декларацію зареєстровано за № UА204020/2022/234163.
За вказаною ЕМД здійснювалась поставка товарів №№ 1-15 графи 31 декларації на загальну вартість 121 739,96 доларів США.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МК України.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів підприємству було направлено електронне повідомлення, відповідно до якого у поданих документах виявлено неточності:
- платіжний документ від 15.12.2021 № 851 не може бути взятий до уваги як такий, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових відомостей (відміток штампа бланку платника, дати виконання та підпису відповідного виконавця банку), визначених пунктом 3.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28.07.2008 №216;
- відправник та отримувач зазначені в коносаменті від 30.06.2022 №219356104 не кореспондується з відомостями зазначеними в МД;
- договір транспортного експедирування від 01.12.2021 № 0112/21-03 підписаний лише «експедитором» FORMAG OVERSEAS LIMITED.
Крім того, зазначив про необхідність надати наступні документи: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця щодо формування відпускної ціни товару; 3) договір на транспортно-експедиційні послуги; 4) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення. У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Листом від 22.09.2022 вих. 392 позивачем надано до митного органу пояснення та додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційна пропозиція виробника, платіжні доручення № 760, 777, 796, 851, 972, 1120, а також № 19 від 30.08.2022, договір транспортного експедирування № 0112/21/03.
У подальшому 26.09.2022 відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA204000/2022/000149/2, відповідно до якого, у графі 33 зазначено, що вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки:
1) декларантом не подано всіх документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов та у строки, зазначені у ч. 2-4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МК України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994;
2) подані так і додатково надані до митного оформлення документи містять розбіжності і неточності:
- платіжний документ від 15.12.2021 № 851 не може бути взятий до уваги як такий, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових відомостей (відміток штампа бланку платника, дати виконання та підпису відповідного виконавця банку), визначених пунктом 3.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28.07.2008 №216.;
- в додатково наданих комерційній пропозиції від 01.02.2022 б/н та прайс-листі від 26.04.2021 б/н наявна лише інформація про товар № 1 та № 2;
- додатково надана комерційна пропозиція від 01.02.2022 б/н датована пізніше за складання специфікацій (додатків) від 31.05.2021 № 2022-1 та від 31.08.2021 №2022-2.
Рівненська митниця володіє ціновою інформацією про вартість товару, митне оформлення якого здійснено за митними деклараціями:
Товар №1 МД від 30.08.2022 №UA408020/2022/035523 - 2,52usd/кг;
Товар №4 МД від 14.09.2022 №UA205170/2022/018606 - 5,02usd/кг;
Товар №6 МД від 17.08.2022 №UA205170/2022/016540 - 6,17usd/кг;
Товар №10 МД від 18.09.2022 №UA209140/2022/097583 - 8,01usd/кг;
Товар №12 МД від 05.09.2022 №UA100230/2022/613502 - 4,26usd/кг;
Товар №13 МД від 06.09.2022 №UA209170/2022/068959 - 5,76usd/кг;
Товар №15 МД від 18.07.2022 №UA408020/2022/025105 - 3,77usd/кг.
Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею, за умови надання додаткових документів, згідно з переліком:
1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу;
2) виписку з бухгалтерської документації продавця щодо формування відпускної ціни товару;
3) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
4) копію митної декларації країни відправлення.
У відповідності до частини 6 статті 53 МК України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо митної ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МК України, митну вартість товарів №№1-2, 4, 6, 10, 12, 13, 15 скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МК України, з розрахунку у національній валюті України та валюті контракту за курсом валюти Нацбанку України на день подання МД до митного оформлення:
Товар №4 МД від 14.09.2022 №UA205170/2022/018606 5,02usd/кг*9,3кг*36,5686uah/usd= 1707,39uah;
Товар №6 МД від 17.08.2022 №UA205170/2022/016540 6,17usd/кг*24кг*36,5686uah/usd= 5415,08uah;
Товар №10 МД від 18.09.2022 №UA209140/2022/097583 8,01usd/кг*0,34кг*36,5686uah/usd= 99,59uah;
Товар №12 МД від 05.09.2022 №UA100230/2022/613502 4,26usd/кг*2кг*36,5686uah/usd= 311,56uah;
Товар №13 МД від 06.09.2022 №UA209170/2022/068959 5,76usd/кг*10,5кг*36,5686uah/usd= 2211,67uah;
Товар №15 МД від 18.07.2022 №UA408020/2022/025105 3,77usd/кг*45кг*36,5686uah/usd= 6203,86uah.
Також відмовлено у прийнятті митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2022/000175.
Позивач скориставшись правом, що визначене п. 2 ч. 3 ст. 52 МК України, задекларував зазначену партію товару, а митним органом випущено товар у вільний обіг за ЕМД № UA UA204020/2022/234813 від 27.09.2022.
Не погоджуючись з вказаним рішенням митного органу позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Згідно із ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - Митний кодекс України), митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у спірному рішенні вказується на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку з тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів, передбачених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України.
Згідно із ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд, досліджуючи оскаржуване рішення на відповідність ч. 2 ст. 2 КАС України, дійшов наступного висновку.
Так, у спірному рішенні митний орган зазначив, що вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки декларантом не подано всіх документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов та у строки, зазначені у ч. 2-4 ст. 53 МК України та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МК України.
Судом встановлено, що оплата товару за Специфікацією №2022-1 від 31.05.2021 підтверджується платіжними дорученнями №777 від 03.11.2021 на суму 60 000 доларів США, №760 від 23.10.2021 на суму 217 000 доларів США, №796 від 15.11.2021 на суму 176 522,26 доларів США.
Оплата товару за Специфікацією №2022-2 від 31.08.2021 підтверджується платіжними дорученнями №760 від 23.10.2021 на суму 217 000 доларів США, № 972 від 24.01.2022 на суму 54 119,36 доларів США.
Платіжним дорученням № 851 від 15.12.2021 на суму 291 668,36 доларів США відбулась оплата товару, зокрема, і за Специфікацією №2022-1 від 31.05.2021 та Специфікацією № 2022-2 від 31.08.2021.
Вказані платіжні документи надані митному органу в повній мірі.
Пунктами 4, 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Отже, позивачем митному органу надані всі документи, що підтверджували оплату товару на момент митного оформлення товару.
Крім того, Верховним Судом, при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта (Постанова від 11.04.2018, по справі № 804/4680/16).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо зауважень митного органу в частині розбіжностей і неточностей поданих документів, суд встановив наступне.
Так, митним органом зазначено, що платіжний документ від 15.12.2021 № 851 не може бути взятий до уваги як такий, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових відомостей (відміток штампа бланку платника, дати виконання та підпису відповідного виконавця банку), визначених пунктом 3.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28.07.2008 №216.
Разом з цим, як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, в ході проведення консультацій з митним органом позивачем подано додаткові документи, зокрема, платіжне доручення № 851 від 15.12.2021.
Судом встановлено, що вказане платіжне доручення завірене у встановленому порядку уповноваженою особою банківської установи, зокрема містить дату надходження (15.12.2021), яка збігається з датою його виконання, підпис працівника банку та відбиток штампу банку.
Крім того, митниці також надано платіжні доручення: №760 від 23.10.2021, №777 від 03.11.2021, №796 від 15.11.21, №972 від 24.01.2022, №1120 від 25.04.2022, якими також підтверджено факт оплати товару, що поставлявся за Специфікаціями № 2022-1 від 31.05.2021, та № 2022-2 від 31.08.2021, які містять всі необхідні реквізити.
У процедурах контролю за визначенням митної вартості товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Митний орган, встановивши вищевказані розбіжності, жодним чином не обґрунтовує, яким чином вони позбавили митний орган можливості перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за основним методом надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару.
Щодо неточностей та розбіжностей про наявність у додатково наданих комерційній пропозиції від 01.02.2022 та прайс-листі від 26.04.2021 лише інформації про товар № 1 та № 2, а також датованість комерційної пропозиції від 01.02.2022 б/н пізніше за складання специфікацій (додатків) від 31.05.2021 № 2022-1 та від 31.08.2021 №2022-2 суд зазначає, що з огляду на підтвердження ціни товару та зокрема транспортування товару декларантом специфікаціями, рахунком-фактурою (інвойсом), платіжними дорученнями, довідкою (калькуляцією) про транспортні витрати, заявкою на перевезення вантажу морським транспортом (фрахту), коносаментом, вказані розбіжності не спростовують заявлений та сплачений розмір митної вартості товару (у тому числі транспортування), а тому не можуть бути визначальною підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості та призводять до надмірного формалізму.
Суд зазначає, що прайс-лист та комерційна пропозиція є документами довільної форми і діючим законодавством, у тому числі міжнародним, не встановлено типової форми для них.
Згідно загальноприйнятої світової практики, прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактну інформацію про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов оплати, торгової марки чи технічних характеристик товарів, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відомості, зазначені у прайс-листі знайшли своє підтвердження у первинних документах.
Таким чином, зауваження митниці відносно прайс-листа та комерційної пропозиції не є підставою для сумніву у митній вартості товару, витребування додаткових документів або неврахування їх, як документів, підтверджуючих митну вартість товару.
Крім того, у Рішенні відповідачем вказано, що заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею, за умови надання додаткових документів, згідно з переліком: висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; виписку з бухгалтерської документації продавця щодо формування відпускної ціни товару; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення. У відповідності до частини 6 статті 53 МК України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Судом встановлено, що в ході проведення консультація позивачем надано митному органу прайс-лист виробника, комерційну пропозицію, платіжні доручення, №№ 760, 777, 796, 851, 972, 1120 (підтвердження оплати товару), договір транспортного експедирування №0112/21-03 від 01.12.2021 та платіжне доручення №19 від 30.08.2022 (підтвердження транспортно-експедиційних послуг).
Зазначене на думку суду є достатнім підтвердженням митної вартості товару.
Щодо ненаданння декларантом копії декларації країни відправлення.
Суд зазначає, що копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені ч.2 ст.53 МКУ містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Пунктом 3.6 контракту сторонами узгоджені документи, які повинні надаватись компанією-продавцем для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація країни відправлення відсутня.
Таким чином, товариство не має права вимагати від іншої сторони документи, надання яких не передбачено контрактом.
Змінами, внесеними до частини першої ст. 53 МКУ (згідно ЗУ від 02 жовтня 2019 року № 141-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо деяких питань функціонування авторизованих економічних операторів»), виключено вимогу щодо подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, одночасно з митною декларацією.
Відповідно, з урахуванням внесених змін разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та у випадках, встановлених Кодексом, - декларація митної вартості згідно з частиною другою ст. 264 МКУ.
Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17 висловив наступну правову позицію щодо ненадання декларації країни відправлення: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних Формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не е обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
Щодо ненадання вартісних та якісних характеристик товару, суд зазначає, що декларантом для пiдтвердження митної вартості надано всі наявнi первинні документи, передбаченi дiючим законодавством. Наданi документи у своїй сукупності, зокрема специфікації, інвойс, платіжні доручення, прайс-лист, не мають нiяких розбiжностей i дозволяють здiйснити контроль та перевiрку числових значень в повнiй мipi.
Крім того, позивачем при наданні додаткових документів зазначено про відсутність бухгалтерської документації продавця щодо формування вiдпускної цiни товару.
Так, Верховний суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 804/441/18 зазначив, що факт ненадання декларантом в установлений строк додаткових документів або відмови у їх наданні, за відсутності оцінки достатності документів первісно наданих декларантом, на підтвердження ціни угоди щодо товарів, що імпортуються, не є беззаперечною умовою для висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості. Частиною другою статті 53 МК України передбачено вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митному органу права направляти декларанту вимоги про надання додаткових документів. Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд наголошує, що з огляду на надання декларантом до митного оформлення на підтвердження митної вартості ввезеного на митну територію товару вичерпний перелік належних документів, передбачених статтею 53 МК України, а також аналіз поданих первинних документів, позивачем дотримано спеціальні вимоги щодо документального підтвердження митної вартості товарів.
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Так, митним органом у вказаному рішенні наведено цінову інформацію, якою він володіє, про вартість аналогічного товару (до товарів №№ 1, 2, 4, 6, 10, 12, 13, 15) та наведено приклади митного оформлення такого товару, яке здійснено за іншими митними деклараціями.
Суд зазначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну у митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Проте такий доказ не підтверджує та не може підтверджувати факт придбання позивачем товару за нижчою ціною, оскільки такий документ не ідентифікує товар та не визначає його технічний стан.
Оскаржуване Рішення не містить посилання на конкретні документи із зазначенням їх реквізитів, які свідчили б про інший ціновий рівень товару.
Разом з цим, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування митним органом у рішенні не викладено, як і не враховано можливі розбіжності у вказаних товарах заявлених декларантом та аналогічних їм щодо ідентифікуючих ознак вжиття внаслідок їх використання, а також порівняння характеристик оцінюваного товару.
Крім того, судом встановлено, що позивач під час проведення консультацій з митним органом щодо методу визначення вартості товару просив у разі посилання на інші митні декларації, оформлені митними органами, до прийняття рішення про коригування митної вартості надати витяги з бази щодо товарів, раніше оформлених органами доходів та зборів, проте, митним органом вказані прохання не виконано та відповідних даних не надано.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Верховний Суд розглядаючи судові справи щодо оскарження аналогічних рішень митниці висловлює у своїх постановах, наступні правові висновки: «Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування» (постанова від 22.04.2019 № 815/6242/17).
У постанові Верховного Суду від 18.12.2020 у справі №160/5853/19 вказано, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що декларант подав усі наявні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки на які посилається митниця не перешкоджали визначенню митної вартості товарів.
Митним органом не доведено, що документи, які подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Суд зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, який є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем, у свою чергу, не доведено належними доказами правомірність своїх рішень.

З огляду на встановлені судом обставини, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем у рамках даної позовної заяви сплачено суму судового збору у розмірі 12 695,14 грн, відповідно до платіжного доручення № 3153 від 01.11.2022.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністартивний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів № UA204000/2022/000149/2 від 26.09.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці (, 33028, м. Рівне, вул. Соборна, 104) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" (, 49000, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 100, прим. 1) суму сплаченого судового збору у розмірі 12 695,14 грн (дванадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень 14 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 лютого 2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна