Справа № 620/5761/22
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Чернігів Справа № 620/5761/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Михайлової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за правилами загального позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформлену рішенням від 30.06.2022 №10, у призначенні ОСОБА_1 з 28 червня 2022 року пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 22.06.2022 №03-15/8/2240 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 22.06.2022 №03-15/8/2241 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 28 червня 2022 року пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 22.06.2022 №03-15/8/2240 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 22.06.2022 №03-15/8/2241 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 29.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ГУ ПФУ в Чернігівській області в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити. Зазначає, що оскаржуване позивачем рішення прийняте відповідно до вимог діючого законодавства.

Ухвалою суду від 31.10.2022 залучено до участі у справі №620/5761/22 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21028, ).

ГУ ПФУ у Вінницькій області в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначає, що за наявності факту призначення та виплати пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ перепризначення її в межах однієї статті та Закону суперечить вимогам пункту 3 Порядку № 622.

Ухвалою суду від 24.11.2022 призначено розгляд справи №620/5761/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 10:00 год. 07 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 07.12.2022 строк підготовки справи №620/5761/22 до розгляду по суті продовжено до 14:00 год. 20 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 05.01.2023 без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 18.01.2023.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.02.2002 серії МСЕ-ЧНВ №246677 є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с. 14).

Згідно записів трудової книжки від 20.09.1965 встановлено, що тривалість стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби позивачки, станом на 01.05.2016 становить 29 років 9 місяців 12 днів (а.с. 19-22).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 16.01.2001 отримувала пенсію по інвалідності, в розмірі пенсії за віком, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується протоколом про призначення пенсії №690011 від 13.02.2001 (а.с.152).

Згідно заяви позивачки від 05.03.2001 їй призначена пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» з 06.03.2001 та з врахуванням довідок Центру підвищення кваліфікації державних службовців і керівників державних підприємств, установ та організацій Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.03.2001 №01-02/28 та №01-02/29 про заробітну плату, що підтверджується розпорядженням про призначення пенсії №178610 від 15.03.2001 (а.с. 92, 94 - 102).

В подальшому після досягнення позивачкою віку 55 років та згідно поданою заявою з 15.01.2002 останню переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», що підтверджується розпорядженням відповідача №178610 від 22.01.2002 (а.с.159).

З 01.05.2020 позивачці призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується рішенням про призначення пенсії №10 від 11.08.2020 (а.с. 160).

28.06.2022 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" (а.с. 28).

Рішенням від 30.06.2022 № 40 ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" з підстав, що проведення перерахунку пенсій, призначених згідно Закону України «Про державну службу» чинним законодавством не передбачено (а.с. 40).

Вважаючи протиправною відмову у призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так у відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державу службу» (далі - Закон № 3723-XII).

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме: Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) .

З 01.05.2016 Закон №889-VIII набув чинності, а положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Згідно пунктів 10 та 12 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас за приписами частини 9 статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 Закону № 3723-XII).

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Порядок № 622), яка застосовується з 01.05.2016.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу»:

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.; жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказаний Порядок №622 є чинним, не визнавався неконституційним та не скасовувався.

Тобто відповідно до Порядку №622 право на призначення пенсії державного службовця мають особи, яким до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалась пенсія за нормами Закону №3723-ХІІ.

Таким чином право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону № 889-VIII мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Як свідчать матеріали пенсійної справи позивачки, зокрема, згідно протоколу від 13.02.2001 № 690011 останній призначено пенсію по інвалідності (ІІ група інвалідності) в розмірі пенсії по віку згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.01.2001 (а.с. 152).

Разом з тим на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.03.2001 їй призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» з 06.03.2001 та з врахуванням довідок Центру підвищення кваліфікації державних службовців і керівників державних підприємств, установ та організацій Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.03.2001 №01-02/28 та №01-02/29 про заробітну плату, що підтверджується розпорядженням про призначення пенсії №178610 від 15.03.2001 (а.с. 92, 94 - 102).

В подальшому після досягнення позивачкою віку 55 років та згідно поданою заявою з 15.01.2002 останню переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», що підтверджується розпорядженням відповідача №178610 від 22.01.2002 (а.с.159).

З 01.05.2020 позивачку переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір пенсії за цим видом пенсії більший.

Відтак оскільки позивачці до набрання чинності Законом №889-VIII призначалася пенсія по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII, права на повторне призначення пенсії по інвалідності відповідно до вказаного Закону позивачка не має.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року по справі № 523/9208/17.

Суд звертає увагу на те, що пенсії в Україні, при настанні певних юридичних фактів (вік, стаж, пільги тощо), призначаються лише в одноразовому порядку.

У разі виникнення необхідності у зміні певних складових пенсії або зміни її виду в цілому, законодавством передбачено лише два механізми - переведення з одного виду пенсії на інший (частина 3 статті 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV)) та перерахунок пенсії (частина 4 статті 45 Закону № 1058-IV ).

Тобто в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття перепризначення, повторного призначення або будь-якого іншого призначення пенсії, окрім поняття "призначення пенсії", яким є первинне та єдине її призначення, а всі подальші зміни та доповнення відбуваються виключно шляхом перерахунку або переведення.

У даному конкретному випадку пенсія по інвалідності та за віком відповідно до Закону №3723-XII вже була призначена позивачці з 06.03.2001 та 15.01.2002, а відтак положення пунктів 10 та 12 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII (які стосуються саме збереження права на призначення пенсії) до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

З огляду на зазначене, оскаржувана відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області є правомірною, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для повторного призначення пенсії позивачці по інвалідності згідно вищезазначеного Закону № 3723-ХІІ.

Отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30.06.2022 №10 не підлягає скасуванню, а тому як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 28 червня 2022 року пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 22.06.2022 №03-15/8/2240 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 22.06.2022 №03-15/8/2241 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації.

Суд відхиляє посилання позивачки на ту обставину, що в Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» лише в 2005 році внесли зміни та в статті 37 визначили такий вид пенсії як пенсія по інвалідності, оскільки матеріали пенсійної справи позивачки свідчать, що при недосягненні нею пенсійного віку, а саме 55 років, їй була призначена пенсія по інвалідності згідно статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 06.03.2001 та з врахуванням довідок Центру підвищення кваліфікації державних службовців і керівників державних підприємств, установ та організацій Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.03.2001 №01-02/28 та №01-02/29 про заробітну плату, а при досягненні 55 років останню переведено на пенсію за віком згідно статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню повністю.

Підстави для розподілу між сторонами судових витрат згідно Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21028, ).

Суддя В.В. Падій