Справа № 440/10882/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/10882/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лікарсько-консультативної комісії Комунального підприємства "Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Лікарсько-консультативної комісії Комунального підприємства "Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" (надалі ЛКК, Комісія), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом засідання ЛКК від 24.11.2022 №247, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.04.2021 про надання висновку ЛКК про те, що її син ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку задля здобуття позивачкою можливості отримати пенсію за віком у 50 років та зобов`язати ЛКК провести повторне засідання з розгляду її заяви з приводу надання висновку про наявність у її сина - ОСОБА_2 медичних показань для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Мотивуючи свої вимоги, позивачка вказує, що Комісією під час прийняття спірного рішення не враховано матеріалів, які містилися в медичних картках стаціонарного хворого ОСОБА_2 за 1995 та 1996 роки, які мають суттєве значення для визначення питання надання або відмови у наданні висновку про наявність медичних показань для визнання ОСОБА_2 дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, оскільки медичні картки втрачені відповідачем. Додала, що розгляд її звернення відбувся неповноважним складом Комісії та з порушенням Порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю до 18 років.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі із призначенням її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Іншою ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді справу №440/10882/22 було передано для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Ухвалою суду від 02.01.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Супруна Є.Б. від розгляду справи №440/10882/22 відмовлено.

Ухвалою суду від 12.01.2023 чергову заяву ОСОБА_1 від 11.01.2023 про відвід судді Супруна Є.Б. від розгляду справи №440/10882/22 залишено без розгляду.

13.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача стверджує про необґрунтованість заявленого позову. Зазначає, що захворювання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є вродженим або спадковим, натомість є вірусним захворюванням. При цьому «захворювання» та «інвалідність» це різні речі. Дитина ОСОБА_3 визнаний «інвалідом з дитинства» лише у 1999 році коли йому виповнилося 8 років (протокол №5 від 27.01.1999). Єдиним показанням для призначення інвалідності була «Неможливість самостійного дихання без трахеостомічної трубки". Дитині ОСОБА_2 трахеотомія не проводилася та трахеостомічна трубка не ставилася. У період з грудня 1996 року по червень 2004 року дитина ОСОБА_4 жодного разу не був госпіталізований, оперативне лікування не проводилося. Наступна госпіталізація була з 25.06.2004 по 29.06.2004. Наступного ж дня ОСОБА_2 , відповідно до протоколу ЛКК №16 від 30.06.2004, була пролонгована інвалідність до 04.10.2006. Захворювання, яке є доброякісним новоутворенням гортані, не супроводжувалося дихальною недостатністю ІІ-ІІІ ступеню, а тому підстав для віднесення його до числа захворювань, передбачених пунктом 3 розділу VII Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого спільним наказом МОЗ, МПСП, МФ від 08.11.2001 №454/471/516, немає. На останок представник зазначив, що для вирішення питання про визнання чи невизнання ОСОБА_5 заявниці слід було б звернутися до МСЕК. Оскаржувати ж рішення ЛКК позивач мала б до ЛКК обласної лікарні, далі до КЕК Департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації, до КЕК МОЗ України, як це передбачено Положенням про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, затвердженого наказом МОЗ України від 05.02.2016 №69.

08.02.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, не добираючи слів, висловила своє особисте ставлення до членів ЛКК, скочуватись до повторень яких суд не буде з цензурних обмежень. Зазначила, що результати голосування членів ЛКК були сфальсифіковані головою цієї комісії та секретарем, оскільки інші 15 членів Комісії участі в засіданні 24.11.2022 і в голосуванні не брали, а також повідомила про витрати на правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн, які просила покласти на відповідача.

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши надані сторонами письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 27.01.1999 була встановлена інвалідність відповідно до медичного висновку №5 від 27.01.1999 Дитячої МКЛ (а.с. 20).

07.04.2021 (зареєстровано 08.04.2021 за вх №515) позивач звернулася до директора ЛКК із заявою, в якій просила надати їй письмовий висновок ЛКК про те, що її син, ОСОБА_2 , мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення 6-річного віку (а.с. 22).

За наслідками розгляду цієї заяви та доданих документів в.о. директора надала письмову відповідь (лист від 30.04.2021 вих №1040), якою повідомила, що дане питання не підлягає розгляду ЛКК лікувального закладу за давністю випадку та відсутністю необхідної медичної документації.

Вважаючи такі дії протиправною бездіяльністю, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до суду, в якому просила зобов`язати ЛКК розглянути її заяву від 08.04.2021 по суті на засіданні ЛКК.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 у справі №440/7355/21 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ЛКК з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.04.2021 вх №515 відповідно до Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917, та зобов`язав ЛКК здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 08.04.2021 вх №515 відповідно до Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 з прийняттям відповідного висновку по суті звернення. В решті вимог - позов залишено без задоволення.

На виконання рішення суду ЛКК було здійснено розгляд листа ОСОБА_1 від 07.04.2021, наслідки розгляду якого оформлено протоколом №79 від 15.06.2022 (а.с. 49-51).

У вказаному протоколі членами Комісії сформульовано висновок, відповідно до якого:

1. Неможливо надати підтвердження про те, що дитина ОСОБА_2 має бути визнаним таким, що мав інвалідність до 6-ти років. Захворювання можливо і наступило раніше, проте захворювання та інвалідність - це різні речі.

2. В січні 1999 року та в червні 2004 року призначення інвалідності та її пролонгація ОСОБА_2 по захворюванню … були проведені без належного обґрунтування.

3. Підстав для визнання дитини ОСОБА_5 інвалідом дитинства до 6-ти років не було і немає.

Не погоджуючись із правомірністю таких висновків Комісії, ОСОБА_1 знову звернулася до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №440/6065/22, яке набрало законної сили 15.11.2022, позов ОСОБА_1 було задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення ЛКК, оформлене протоколом №79 від 15.06.2022, зобов`язавши ЛКК провести повторне засідання Комісії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.04.2021 (зареєстровано 08.04.2021 за вх №515) відносно надання висновку ОСОБА_1 про те, що її син - ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (а.с. 34-41).

На виконання цього рішення суду Комісією був здійснений розгляд звернення ОСОБА_1 , наслідки розгляду якого оформлено протоколом №247 від 24.11.2022 (а.с. 43-47).

У вказаному протоколі членами Комісії сформульовано заключення, відповідно до якого:

1. Захворювання дитини ОСОБА_2 неможливо визнати таким, що було вродженим.

2. Дитина ОСОБА_2 визнаний «Інвалідом дитинства» тільки в 1999 році, коли йому виповнилося повних 8 років.

3. Рекомендації ЛКК щодо встановлення інвалідність дитині ОСОБА_2 не відповідали чинному на той час законодавству та дійсному стану дитини.

4. На підставі вище зазначених даних члени ЛКК КП «ДМКЛ ПМР» не можуть підтвердити те, що дитина ОСОБА_2 має бути визнаним таким, що мав інвалідність до 6-ти років.

5. У дійсної лікарсько-консультативної комісії КП «ДМКЛ ПМР» підстави для визнання гр. ОСОБА_1 матір`ю дитини інваліда до 6-ти років відсутні.

Не погоджуючись із правомірністю таких висновків Комісії, ОСОБА_1 знову звернулася до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати це рішення повністю та зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у межах заявлених вимог, суд виходить з такого.

У своєму позові заявниця не повідомляє суду на захист якого саме порушеного її особистого права подано цей позов. Натомість лише висловлює свою незгоду з рішенням ЛКК у формі протоколу №247 від 24.11.2022 та просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення з питання надання висновку про те, що її син мав медичні показники для визнання дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку. Стверджує, що відповідач прийняв 24.11.2022 неповноважним складом ЛКК відверту нісенітницю, яка не враховувала висновків суду у рішенні від 14.10.2022 та фактично нічим не відрізняється від попереднього рішення відповідача від 15.06.2022 №79 про відмову у задоволенні заяви.

У зв`язку з цим суд аналізував заключну частину спірного рішення.

Як видно із заключення протоколу ЛКК №247 від 24.11.2022, Комісією крім питань, що пов`язані з інтересами дитини ОСОБА_2 , вирішено також питання щодо відсутності підстав для визнання гр. ОСОБА_1 матір`ю дитини інваліда до 6-ти років.

Тож очевидним є те, що спірне рішення стосується інтересів гр. ОСОБА_1 лише в частині отримання нею вказаного статусу, який у подальшому може бути передумовою для реалізації позивачкою права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом якої таке право мають, зокрема, матері осіб з інвалідністю з дитинства - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2005 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (надалі Закон №2961-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №2961-IV, медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Згідно з ч. 2 ст. 7 цього ж Закону, особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

За приписами ч. 7 ст. 7 Закону №2961-IV, особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А.

Згідно з ч. 12 ст. 7 цього ж Закону, положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Кабінет Міністрів України постановою від 21.11.2013 №917 затвердив, крім іншого, Положення про лікарсько-консультативну комісію (надалі - Положення).

Лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії), згідно з пунктом 3 Положення, функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до абз. 6 пункту 7 Положення, комісії надають висновок, зокрема, про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Правовий статус дитини, відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Цивільного кодексу України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Аналогічно, згідно з визначенням, наведеним у ст. 1 Закону №2961-IV, дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Як свідчить зміст протоколу ЛКК №247 від 24.11.2022, ОСОБА_2 , відносно якого Комісією вирішувалося питання щодо визнання дитини такою, що мала інвалідність до шести років, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто на момент звернення до Комісії ОСОБА_1 її син вже досяг повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

При цьому, частиною 3 статті 5 КАС України передбачено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Доказів того, що ОСОБА_2 є недієздатним або обмежено дієздатним позивачка суду не надала, як і не надала доказів уповноваження неї ОСОБА_2 на звернення до Комісії з цього приводу.

Тож оскаржуючи протокол Комісії у повному обсязі, позивач здійснює несанкціоноване втручання у права третьої особи, ОСОБА_2 , без будь-яких на те повноважень, у зв`язку з чим суд з метою недопущення такого несанкціонованого втручання не здійснює оцінку заключення Комісії в частині висновків, що стосуються особи ОСОБА_2 .

Натомість судовій оцінці підлягають лише питання, які безпосередньо зачіпають права та інтереси позивача.

Єдиним таким питанням, як зазначалося вище, є питання щодо відсутності підстав для визнання гр. ОСОБА_1 матір`ю дитини інваліда до 6-ти років.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Як вже з`ясовано судом, на момент звернення до Комісії і задовго до цього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття, а тому дія Положення в частині що визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, дітей з інвалідністю, на позивача та її сина вже не поширюється.

Тож висновок про відсутність підстав для визнання гр. ОСОБА_1 матір`ю дитини інваліда до 6-ти років, сформульований у спірному протоколі, є по суті правильним.

З огляду на висновок суду про правильність рішення відповідача в частині, що стосується її особистих інтересів, окремі процедурні порушення під час прийняття цього рішення, на які вказує позивач, не мають ніякого значення, оскільки це не впливає на правильність зазначеного вище висновку ЛКК щодо відсутності підстав для визнання гр. ОСОБА_1 матір`ю дитини інваліда до 6-ти років.

Так чи інакше повторний розгляд заяви, про який просить позивач, не призведе до жаданого нею результату у вигляді здобуття права на призначення дострокової пенсії за віком, а тому цей довготриваючий спір має бути розв`язаний остаточним рішенням суду.

З огляду на все вищевикладене суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову, у зв`язку з чим залишає його без задоволення у повному обсязі.

За відсутності підстав для задоволення позову відсутні й підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Лікарсько-консультативної комісії Комунального підприємства "Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку впродовж тридцяти днів з моменту його підписання до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Є.Б. Супрун