Справа № 140/4395/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4395/22 пров. № А/857/14679/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в суді першої інстанції Сорока Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся суд з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати суддівської винагороди йому як судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років; зобов`язати провести йому нарахування та виплату суддівської винагороди з врахуванням доплати за вислугу років за січень 2022 року на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02-04 від 26 жовтня 2020 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року № 570/2013 «Про призначення суддів» його було призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області строком на 5 років та указом Президента України від 14 лютого 2015 року № 83/2015 «Про переведення суддів» переведено у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Луцького міськрайонного суду Волинської області. Вказує, що повноваження на здійснення правосуддя у нього припинилися 18 жовтня 2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, тому на момент подання позову він обіймає посаду судді у зазначеному суді, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень. Зазначає, що згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» йому встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, даний наказ є чинним, у судовому порядку не скасований. Однак, отримуючи з серпня 2021 року винагороду судді, він дізнався, що розмір винагороди не відповідає розміру, установленому законом, зокрема, не виплачено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, чим порушено його право на належне матеріальне забезпечення. На його думку, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, безпідставно не виконує наказ голови Луцького міськрайонного суду Волинської області про встановлення надбавки за вислугу років, а також не застосовує до спірних правовідносини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, рішення Ради суддів України від 19 квітня 2019 року № 21. Вважає, що нарахування та виплата суддівської винагороди повинна проводитись йому в повному обсязі, оскільки суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018(4062/15).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області провести нарахування та виплату судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 суддівської винагороди з врахуванням доплати за вислугу років за січень 2022 року на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02-04 від 26 жовтня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 № 11-р/2018. Оскільки суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 в період з 18 жовтня 2018 року по даний час не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, у вказаний період він мав право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України. Вказує, що у період з 25 лютого 2021 року по 25 травня 2021 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в Волинській області, що належить до сфери управління Державної судової адміністрації України, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, за наслідками якої складено акт від 01 червня 2021 року № 08-25/08 та 06 липня 2021 року вручено лист-вимогу від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства». У пункті 1 листа-вимоги було зазначено, що в порушення частини десятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям, які не здійснюють правосуддя протягом 2020 року, зайво проведено нарахування та виплату доплати за стаж роботи і, як наслідок, зайво проведено сплату єдиного соціального внеску, що призвело до незаконних видатків. Звертає увагу, що управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вимагало забезпечити відшкодування на користь ТУ ДСА України в Волинській області шкоди (збитків) на загальну суму 525860,35 грн, заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101405,51 грн зайвої сплати єдиного соціального внеску. Таким чином, зазначає, що на виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області ТУ ДСА України в Волинській області було змушене з серпня 2021 року припинити нарахування та виплату доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 .

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що посилання відповідача, як на підставу припинення доплати за вислугу років, на лист-вимогу від 05 липня 2021 року № 130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства» відображених в акті ревізії є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Вважає, що ТУ ДСА України в Волинській області в порушення статті 19 Конституції України, частин другої та п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02-04 від 26 жовтня 2020 року, припинено йому з серпня 2021 року виплату надбавки за вислугу років, як судді, що не здійснює судочинство з незалежних від нього підстав. Звертає увагу на те, що вказаним правовідносинам вже надана оцінка рішеннями суду усправах № 140/9807/21, № 140/10891/21, № 140/13084/21, № 140/14769/21.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року № 570/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області на 5 років.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 14 лютого 2015 року № 83/2015 позивача переведено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року № 25/02-04 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с.19)

Як слідує із копії розрахункового листа за січень 2022 року, судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 виплачена суддівська винагорода без щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с.15).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частина 1 ст. 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) передбачає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з ч. 5 ст. 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч.10 ст.135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

За змістом п. 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно з п. 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) передбачає, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

За змістом пп. 16 п.1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частина 10 ст. 133 Закону №2453-VI передбачає, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ, зокрема, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Зі змісту пп. 3.4 Рішення Конституційного Суду України слідує, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється Законом № 2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначається Законом № 1402-VIII.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України встановлено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Конституційний Суд України зробив висновок, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції № 192-VІІІ, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VІІІ підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Рада суддів України у рішенні від 03 вересня 2021 року № 35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу «юридичної визначеності» та принципу «належного урядування».

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, була викладена і в рішенні Ради суддів України від 19 квітня 2019 року №21.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року за №11-р/2018 визнані неконституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 120/1655/21-а прийшов до висновку, що з набранням чинності законами № 1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові необхідним у даній категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини п`ятої статті 86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої (обставини, з якою Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

Таким чином, від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу, і залежить правильне вирішення спору.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 враховуючи Указ Президента України від 18 жовтня 2013 року № 570/2013 «Про призначення суддів», з 18 жовтня 2018 року не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

При цьому, рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Разом з тим, у зв`язку з прийняттям Закону № 193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07 листопада 2019 року та кваліфікаційне оцінювання щодо позивача не завершено через обставини, що від нього не залежали, та не обумовлені його поведінкою.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем жодним доказом не спростовано, що позивач наразі не здійснює відправлення правосуддя з незалежних від нього причин.

Крім того, зі змісту листа Луцького міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року № 02-61/111/2021 слідує, що інформація про застосування дисциплінарного стягнення передбаченого пунктами 2-4 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо ОСОБА_1 та щодо відсторонення його від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що мають наслідок позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу судді у суду відсутня.

Матеріалами справи підверджується, що наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року № 25/02-04 судді цього суду ОСОБА_1 встановлено з 25 жовтня 2020 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу. Наказ скеровано для здійснення відповідних нарахувань до ТУ ДСА України в Волинській області.

При цьому, вищевказаний наказ є чинним, що підтверджується листом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року № 02-61/111/2021 (а.с. 18).

Скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в Волинській області, що належить до сфери управління Державної судової адміністрації України, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, за наслідками якої складено акт від 01 червня 2021 року № 08-25/08.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надіслано відповідачу лист-вимогу від 05 липня 2021 року № 130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства», у пункті 1 якої зазначено, що в порушення частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII, суддям, які не здійснюють правосуддя протягом 2020 року, зайво проведено нарахування доплати за стаж роботи в сумі 748,68 тис. грн та зайво здійснено виплати доплати в сумі 525,86 тис. грн, як наслідок зайво проведено сплату єдиного соціального внсеку на суму 101,41 тис. грн, що призвело до незаконних видатків на загальну суму 627,27 тис. грн. Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вимагає забезпечити відшкодування на користь ТУ ДСА України в Волинській області шкоди (збитків) на загальну суму 525860,35 грн, заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101 405,51 грн зайвої сплати єдиного соціального внеску.

Доводи ТУ ДСА у Волинській області про те, що припинення з серпня 2021 року нарахування та виплати доплати за вислугу років позивачу відбулось на виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 05 липня 2021 року № 130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства», суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки такі суперечать вищенаведеним нормам чинного законодавства та встановленим обставинам справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства» не може бути причиною для вчинення ТУ ДСА України в Волинській області протиправних дій щодо припинення виплати позивачу доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

На переконання колегії суддів, вказаний лист-вимога не є нормативно-правовим актом, який може регулювати питання нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 , як суддя перебуває в процедурі кваліфікаційного оцінювання призначеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 та не завершеного у зв`язку з припинення повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в листопаді 2019 року у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», а тому не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від його волі, то він має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що нараховуючи та виплачуючи суддівську винагороду позивачу за січень 2022 року у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, враховуючи, що у матеріалах адміністративної справи відсутні відомості про нарахування ТУ ДСА України в Волинській області ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років за січень 2022 року, тому належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА у Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років та зобов`язання ТУ ДСА в Волинській області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 доплату за вислугу років за січень 2022 року на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02-04 від 26 жовтня 2020 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі № 140/4395/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 лютого 2023 року.