Справа № 460/48526/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2023 року м. Рівне №460/48526/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доКостопільської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костопільської міської ради (далі - міська рада, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Костопільської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464;

- зобов`язати Костопільську міську раду розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464 та прийняти рішення про затвердження такого проекту землеустрою.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він на умовах договору оренди від 04 лютого 2008 року та додаткової угоди від 26 січня 2018 року, укладеного з Костопільською міською радою, використовує земельну ділянку площею 0,0525га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування діагностичного центру.

Зазначає, що рішенням міської ради від 15 жовтня 2020 року № 1555 йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки з - для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, на - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

На виконання цього рішення, ним було розроблено проект землеустрою, який було подано відповідачу для затвердження. Відповідачем неодноразово виносилось питання затвердження проекту землеустрою на розгляд, однак рішення не було прийнято у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів.

Позивач вважає, що відповідач допускає протиправну бездіяльність, що полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні її цільового призначення.

Позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою від 28 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами позивача, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що розгляд питання про затвердження проекту землеустрою неодноразово призначався до розгляду на сесії Костопільської міської ради. За наслідком розгляду такого клопотання 07 грудня 2021 року рішення не прийнято, у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів депутатів від загального складу ради. Також, дане питання було призначено до розгляду на сесії міської ради на 13 жовтня 2022 року, проте у зв`язку з не набранням необхідної кількості голосів депутатів, рішення знову не було прийнято. За таких обставин, відповідач вважає, що не допускав протиправної бездіяльності, оскільки впливу на голосування депутатів міської ради не має.

Відповідач також зазначає, що вимога позивача про прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою не може бути задоволена, оскільки проект землеустрою містить невідповідності, так як відомості про відсутність встановлених обмежень використання земельної ділянки суперечить умовам договору та містобудівній документації.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору оренди від 04 лютого 2008 року, який зареєстрований в державному реєстрі земель 07 лютого 2008 року за № 13, ФОП ОСОБА_1 орендує в Костопільської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Площа орендованої ділянки становить 0,0525га. Кадастровий номер :02:002:0464 (а.с.13-16).

Право користування земельною ділянкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 23286859 від 09 листопада 2017 року (а.с.91-92). Земельна ділянка передана в оренду ФОП ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування діагностично-лікувального центру.

05 вересня 2019 року Костопільською міською радою прийнято рішення № 1177 Про розроблення детальних планів територій міста Костопіль на виконання якого, ФОП ОСОБА_2 розроблено зміни до детального плану території, що обмежуються вулицею Грушевського (від перехрестя з вул. 8 Березня до перехрестя з вул. Коперніка) та прилеглими до неї територіями в м. Костопіль.

Змінами до детального плану передбачено перспективну забудову на земельній ділянці (кадастровий номер :02:002:0464), що перебуває в оренді згідно договору, і зміну цільового призначення проектної ділянки. На земельній ділянці планується розташування торгово-офісної будівлі.

Судом встановлено, що пунктом 14 рішення Костопільської міської ради від 15 жовтня 2020 року № 1551 затверджено розроблені зміни у Детальний план території, що обмежується вулицею Грушевського (від перехрестя з вул. 8 Березня до перехрестя з вул. Коперніка) та прилеглими до неї територіями в м. Костопіль, Костопільського району, Рівненської області (а.с.98-100).

В цьому ж пункті рішення вказано, що затверджений рішенням Костопільської міської ради № 899 від 11 жовтня 2018 року Про затвердження детальних планів територій міста Костопіль детальний план території, що обмежений вулицею Грушевського (від перехрестя з вул. 8 Березня до перехрестя з вул. Коперніка) та прилеглими до неї територіями в м.Костопіль, Костопільського району Рівненської області, розроблений ФОП ОСОБА_2 продовжує діяти з врахуванням змін внесених детальним планом території затверджених цим рішенням.

Рішенням Костопільської міської ради від 15 жовтня 2020 року № 1555 надано ФОП ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки площею 0,0525га, яка перебуває в орендному користуванні підприємця за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, змінивши цільове призначення на для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0464 розташована в АДРЕСА_1 , категорія земель землі житлової та громадської забудови комунальної власності Костопільської міської ради (а.с.96).

Рекомендовано підприємцю у десятиденний термін з дня прийняття даного рішення звернутись до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою відповідно до закону, для розроблення проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки.

Пунктом 3 цього рішення встановлено, що проект землеустрою, після його погодження у порядку встановленому законом, подати на сесію Костопільської міської ради для затвердження.

На виконання цього рішення, ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0464.

08 червня 2021 року позивач подав на розгляд Костопільської міської ради проект землеустрою для затвердження.

Як вбачається з протоколу № 8 від 30 листопада 2021 року засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля, проект рішення Костопільської міської ради Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 було підтримано комісією та рекомендовано його на розгляд сесії.

На пленарному засіданні одинадцятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання від 07 грудня 2021 року рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 не було прийнято, оскільки не набрало необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття.

Вказану обставину судом встановлено з протоколу пленарного засідання одинадцятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання від 07 грудня 2021 року (а.с.120).

10 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_1 подав заяву до Костопільської міської ради та просив повторно розглянути та затвердити проект землеустрою. Додатково в заяві вказав, що він регулярно сплачує орендну плату, а в результаті затвердження проекту землеустрою, розмір орендної плати буде збільшений (а.с.121).

Вказаний проект землеустрою був знову розглянутий на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля.

Згідно протоколу № 10 від 18 лютого 2022 року, проект рішення Костопільської міської ради Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 було вкотре підтримано комісією та рекомендовано розглянути його на сесії (а.с.122).

Матеріалами справи підтверджується, що 13 жовтня 2022 року відбулось пленарне засідання двадцять п`ятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання на якому було розглянуто проект рішення про затвердження проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що рішення не було прийнято. Підставою не прийняття такого рішення стала відсутність необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття (а.с.123).

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні її цільового призначення, протиправною, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд вказує на таке.

Статтею 14 Конституції України передбачається конституційна гарантія щодо захисту прав на землю, яка є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави.

Згідно частини 1 статті 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

За змістом статті 1 Закону України Про землеустрій, цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Відповідно до частини 1-3 статті 20 ЗК України (в редакції чинній на дату розроблення проекту землеустрою), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (крім земельних ділянок державної або комунальної власності), цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

7 червня 2020 року парламент прийняв Закон України № 711-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель (далі - Закон № 711-IX). Цей Закон набрав чинності 24 липня 2021 року та вніс суттєві зміни до статті 20 ЗК України.

За змістом приписів статті 20 ЗК України у редакції Закону № 711-IX процедура зміни цільового призначення земельних ділянок (категорії земель та/або виду цільового призначення) загалом спрощується.

Проте, пунктом 23 розділу X Перехідні положення ЗК України, внесений згідно з підпунктом 20 пункту 2 розділу І Закону № 711-IX передбачено, що до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок у таких випадках приймається щодо:

земельних ділянок, розпорядження якими здійснюють Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу;

земельних ділянок приватної власності - сільськими, селищними, міськими радами, на території яких розташована відповідна земельна ділянка.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності, розробляється без надання дозволу на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки, погоджується в порядку, встановленому цим Кодексом, та затверджується органом, що приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Так, відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно частин першої, другої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 1640/2594/18, від 04 березня 2021 року у справі № П/811/968/18 та від 29 листопада 2021 року у справі № 480/1910/19.

З огляду на наведені правові норми суд робить висновок, що без прийняття рішення Костопільською міською радою по суті питання щодо затвердження ФОП ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-03.07) за рахунок земель, які перебувають у користуванні на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги в АДРЕСА_1 , останній не може у повній мірі реалізовувати своє право володіння та користування земельною ділянкою, користувачем якої він являється.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі двічі погоджувався постійною комісією Костопільської міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля, що підтверджується протоколами засідань комісії № 8 від 30 листопада 2021 року та № 10 від 18 лютого 2022 року.

Комісією не було встановлено невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів чи містобудівній документації.

Згідно протоколів засідання Костопільської міської ради від 07 грудня 2021 року та від 13 жовтня 2022 року за результатами розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 було не прийнято у зв`язку із ненабранням відповідної кількості голосів.

Проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову в задоволенні відповідної вимоги, заяви чи клопотання, а такий результат фіксується у протоколі пленарного засідання Ради.

Зазначений висновок суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 343/244/16-а, в якій суд вказав, що рішення міськрадою було не прийнято у зв`язку із ненабранням відповідної кількості голосів.

Тобто, в даному випадку, за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення. Відсутність рішення міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою свідчить про її протиправну бездіяльність.

Суд зазначає, що положення Земельного кодексу України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 30.07.2020 у справі №621/1349/17.

Враховуючи те, що Костопільською міською радою не прийнято жодного рішення за результатами розгляду проекту землеустрою, суд дійшов висновку, що має місце протиправна бездіяльність щодо неналежного розгляду клопотання позивача.

Що стосується способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен затвердити технічну документацію із землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити технічну документацію із землеустрою.

Відповідно до ч. 8 ст. 186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідач зазначає, що на орендовану земельну ділянку встановлені обмеження щодо її використання як договором так і детальним планом території. Вказує, що в проекті землеустрою такі обмеження не відображені.

Водночас суд зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження тощо, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону та/або містобудівній документації.

Разом з тим, доводи відповідача про невідповідність проекту землеустрою вимогам закону суперечать наявними у справі рішеннями постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля Костопільської міської ради які оформлені протоколами № 8 від 30 листопада 2021 року та № 10 від 18 лютого 2022 року. З аналізу рішень комісії вбачається, що при розгляді комісією проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки, невідповідності його вимогам закону встановлено не було.

Водночас, в будь-якому випадку, результатом розгляду питання щодо відповідності чи не відповідності документації із землеустрою вимогам закону та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, документації із землеустрою або містобудівній документації має бути прийняття радою відповідного рішення, чого в даному випадку не зроблено.

Зважаючи, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не розглянув заяви позивача щодо затвердження проекту землеустрою, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-03.07) за рахунок земель, які перебувають у користуванні на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги в АДРЕСА_1 , та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення саме про затвердження проекту землеустрою, на переконання суду, є такою, що заявлена передчасно.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд зазначає, що відповідач не обґрунтовував свою протиправну бездіяльність по ухиленню від прийняття рішення щодо затвердження проекту землеустрою, його невідповідністю вимогам закону та/або містобудівній документації.

Водночас суд враховує, що суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення чи своїх дій, що оскаржуються, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в рішенні, що оскаржується, чи були підставою протиправної його поведінки. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень може самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 813/2757/18 та віл 14 вересня 2022 року у справі № 420/1665/19.

Суд також зазначає, що за встановлених обставин справи, орган місцевого самоврядування допускає недобросовісну поведінку по відношенню до позивача та зловживає своїм правом.

Відповідач обґрунтовуючи правомірність своїх дій по неприйняттю рішення щодо розгляду клопотання щодо затвердження проекту землеустрою діє всупереч своїй попередній поведінці, оскільки при розгляді постійною комісією клопотань про затвердження проекту землеустрою, жодних висновків чи доводів про його невідповідність вимогам закону не заявляв.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у справі не доведено правомірності своєї бездіяльності при розгляді клопотань про затвердження проекту землеустрою позивача у справі. Натомість, позивачем частково доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З огляду на викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

За правилами частин 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1323 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 20000 грн., однак до матеріалів справи не надав жодних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. А відтак, розподіл вказаних витрат не проводиться.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Костопільської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464.

Зобов`язати Костопільську міську раду розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1323,00 грн. (одну тисячу триста двадцять три гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Костопільської міської ради Рівненського району Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2023 року

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Костопільська міська рада (вул.1-го Травня,3,м.Костопіль,Рівненська область,35000, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057669)

Суддя С.М. Дуляницька