Справа № 280/6718/22
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
10 лютого 2023 року Справа № 280/6718/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 )

2. ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ) ( АДРЕСА_4 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
28.11.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 1. Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач 1), 2. ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, яка полягає не нарахуванні (не встановленні) та не виплаті старшому сержанту ОСОБА_1 , начальнику військового наряду, командира 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1- ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії частини додаткової винагороди у розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди з 18.08.2022 по 27.09.2022 (район села Вербове Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області) та з 08.10.2022 по 31.10.2022 (район села Малокатеринівка Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області);

зобов`язати відповідача 1 нарахувати (встановити) та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 , начальнику військового наряду, командира 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії додаткову винагороду у розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди з 18.08.2022 по 27.09.2022 та з 08.10.2022 по день набрання рішенням суду законної сили (з урахуванням раніше сплачених сум);

визнати протиправною бездіяльність відповідача 2, яка полягає у ненаданні документів, запитуваних ОСОБА_1 у скарзі від 26.10.2022, а саме копій витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відрядження старшого сержанта ОСОБА_1 у періоди з 30.06.2022 по 06.08.2022 (до Малинівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області), з 18.08.2022 по 27.09.2022 (до Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області) та з 08.10.2022 і по тепер (до Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу та починаючи з 24.02.2022 забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах в період здійснення таких заходів, а саме у період з 30.06.2022 по 06.08.2022 на території Малинівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, з 18.08.2022 по 27.09.2022 на території Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області (в районі с. Вербове), з 08.10.2022 і дотепер на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізької області (в районі с. Малокатеринівка). На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168), за період з 30.06.2022 по 06.08.2022, позивачу виплачено збільшену додаткову винагороду, обчислену в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Проте, за інші періоди додаткова винагорода обчислена в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. Вважаючи такі дії протиправними, позивач подав скаргу до Головного управління Національної гвардії України, яку направлено для розгляду до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ). Відповідач 2 надав відповідь, але не додав до неї копій витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відрядження позивача, що є порушенням його права на звернення, встановленого Законом України «Про звернення громадян». Зауважує, що відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, Малинівська сільська територіальна громада Пологівського району Запорізької області, Покровська селищна територіальна громада Синельниківського району Дніпропетровської області (в районі с. Вербове), Кушугумська селищна територіальна громада Запорізької області є територіальними громадами, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. Зауважує, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених Постановою № 168, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Отже, командир Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не наділений повноваженнями визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди. Крім того, посилається на Порядок і умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.08.2022 № 504 (далі Порядок №504), пунктом 9 якого визначено випадки, за яких додаткова винагорода не виплачується. Водночас, жодних підстав для невиплати додаткової винагороди з підстав, визначених п. 9 Порядку №504, відповідачі не навели. Отже, єдиною підставою для виплати збільшеного розміру додаткової винагороди (до 100 тис. грн.) є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. З урахуванням викладеного вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 02.12.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачем недоліки позову усунуто.

Ухвалою суду від 12.12.2022 відкрито провадження у справі №280/6718/22; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України докази.

Відповідач 1 позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 03.01.2023 №230) посилається на те, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України визначений наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89, яким затверджено Інструкцію з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Інструкція №59). Цим же наказом затверджено Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі Порядок №89). Враховуючи відомості з журналу бойових дій, позивач з 30.06.2022 по 06.08.2022 виконував бойові завдання у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України згідно інструкції №89, а саме ЗВРез №4 КОУВ «Дніпро» в районі населеного пункту Ольгівське Малинівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, де здійснювалось вогневе ураження, за що йому здійснювалась виплата додаткової винагороди згідно Постанови №168 в розмірі до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах. З 20.08.2022 по 27.09.2022 та з 08.10.2022 по теперішній час позивач виконував бойові завдання, де ним та його підрозділом не здійснювалось відбиття збройного нападу (вогневого ураження), у зв`язку із чим збільшена додаткова винагорода не нараховувалась. Отже, із позивачем проведено повний розрахунок відповідно до Постанови №168. Крім того, визначення належної до виплати суми додаткової винагороди відноситься до повноважень командира відповідної військової частини, які суд не може перебирати на себе. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 позов також не визнав, подав відзив (вх. від 03.01.2023 №232), у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ) не є розпорядником запитуваних позивачем наказів і не зобов`язане відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову.

03.01.2023 від відповідача 1 надійшли витребувані документи (вх. №233).

07.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №5510), в якій він заперечує проти доводів відповідача 1. Зокрема, зауважує, що наказ командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 не є нормативно-правовим актом та ухвалений не уповноваженою на те особою, а отже не може бути застосований до спірних правовідносин.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Старший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника військового наряду (командира 3-го відділення) 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Вважаючи, що грошове забезпечення за період з 18.08.2022 по 27.09.2022 та починаючи з 08.10.2022 нараховується та виплачується позивачу не в повному обсязі (в частині невиплати додаткової винагороди, обчисленої в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць), ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Головного управління Національної гвардії України, в якій просив надати йому витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відрядження позивача та про виплату додаткової винагороди. Крім того, просив надати йому довідку про розміри нарахованого грошового забезпечення та роз`яснення щодо порядку нарахування додаткової винагороди. Також, просив здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення за вищезазначені періоди.

Листом Головного управління Національної гвардії України від 31.10.2022 №27/11/3-П-1569-ЕП позивача повідомлено, що його скаргу надіслано за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ).

В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ) надало позивачу відповідь (вих. від 22.11.2022 №3/11-1848), згідно якої відповідно до наказу командира частини від 09.08.2022 № 212 старшому сержанту ОСОБА_1 нараховано та виплачено за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 70000,00 грн.; відповідно до наказу від 05.09.2022 № 235 нараховано та виплачено за період з 01.08.2022 по 06.08.2022 13548,39 грн. З 18.08.2022 по 27.09.2022 на території Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області та з 08.10.2022 по 31.10.2022 на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) не відбувалось, у зв`язку з цим нарахування та виплата додаткової винагороди (доплата до 100 тис.) за відповідні періоди по наказам не здійснювалась. Зазначено, що довідка про розміри нарахованого грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 31.10.2022 та витяг з наказу від 05.09.2022 № 235 командира Військової частини НОМЕР_1 додається. Щодо ознайомлення з запитуваними наказами рекомендовано звернутися до командування Військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи, що його права в частині належного розгляду звернення та отримання грошового забезпечення у повному обсязі порушені, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 № 876-VII (далі- Закон № 876-VII).

Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. (ч. 1 ст. 1 Закону № 876-VII).

Військовослужбовець Національної гвардії України під час виконання покладених на нього службових обов`язків є представником влади і перебуває під захистом держави. (ч. 1 ст. 20 Закону № 876-VII).

Частинами першою, другою статті 21 Закону № 876-VII визначено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пунктів другого, третього статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:

ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;

військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20.08.2022 №221 (по стройовій частині) позивача призначено для виконання бойових завдань на об`єкт РГр ( АДРЕСА_5 ), а наказом від 08.10.2022 №265 для виконання бойових завдань на СО №8 біля с. Малокатеринівка.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, яким затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, проте був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), Покровська селищна територіальна громада Синельниківського району Дніпропетровської області та Кушугумська селищна територіальна громада Запорізького району Запорізької області віднесені до зазначеного переліку.

Порядок №504 (скасований на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ від 21.09.2022 №602, проте був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм виплати на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби) Національної гвардії України (далі - військовослужбовці) додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». (п. 1 Порядку №504).

Пунктом 2 Порядку №504 установлено, зокрема, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану виплачується в розмірах: 1) 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах; 2) 30000 гривень - військовослужбовцям, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць.

В силу пункту 3 Порядку №504 до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій:

1) бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде бойові дії, або бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угруповання військ або штабу тактичної групи;

2) бойових (спеціальних) завдань з усебічного забезпечення військових частин (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовими розпорядженнями в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником (взаємного вогневого контакту);

3) завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки;

4) бойових завдань з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього вогневого контакту з противником;

5) бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;

6) бойових завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

7) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;

8) бойових завдань з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;

9) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником.

Відповідно до п. 4 Порядку №504 документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад, чи їх копії або витяги з них; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовців у бойових діях.

Підтвердження виконання бойових завдань, визначених підпунктом 8 пункту 3 цих Порядку та умов, здійснюється на підставі таких документів: витягу з наказу (бойового розпорядження) командувача Національної гвардії України, штабу оперативного (оперативно-тактичного) угруповання, начальника територіального управління, командира військової частини про виконання завдання з розмінування; акта виконаних робіт з розмінування місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів) та/або формуляра загороджень.

Згідно п. 1 Порядку №89 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України;

бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника; виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій; ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу-сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.

Тобто, необхідною умовою для отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. є не лише перебування військовослужбовця в районах проведення воєнних (бойових) дій, необхідним є саме взяття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені документально.

Матеріали справи містять витяги з журналу бойових дій 3 патрульного батальйону 23 оброгп Національної гвардії України, відповідно до яких позивач:

з 30.06.2022 приступив до виконання поставленого бойового завдання щодо оборони рубежів в районі Ольгівське Запорізької області у складі ЗВРез №4 КОУВ «Дніпро»;

з 06.08.2022 припинив виконання поставленого бойового завдання щодо оборони рубежів в районі Ольгівське Запорізької області у складі ЗВРез №4 КОУВ «Дніпро»;

з 20.08.2022 приступив до виконання поставленого бойового завдання в районі Покровське Дніпропетровської області у складі ротної групи 3 патрульного батальйону 23 оброгп;

з 27.09.2022 припинив виконання поставленого бойового завдання в районі Покровське Дніпропетровської області у складі ротної групи 3 патрульного батальйону 23 оброгп;

08.10.2022 приступив до виконання поставленого бойового завдання в районі Малокатеринівка Запорізької області з охорони та оборони м. Запоріжжя у складі сектору оборони №8 (Дніпровські плавні).

Також, згідно довідки, виданої першим заступником командира 23 оброгп, відповідно до журналу бойових дій, підсумкових бойових донесень та оперативних зведень, у період з 20.08.2022 по 27.09.2022 на території Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області вогневого ураження або збройного нападу на позиції підрозділів 23 оброгп у вищезазначеному району не зафіксовано; з 08.10.2022 по 31.10.2022 на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області вогневого ураження або збройного нападу на позиції підрозділів 23 оброгп у вищезазначеному району не зафіксовано.

Отже, матеріалами справи не підтверджується те, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Покликання позивача на п. 9 Порядку №504 і те, що він не відповідає умовам, за яких додаткова винагорода військовослужбовцям не виплачується, суд відхиляє та зауважує, що вказана норма у період її дії визначала випадки, за яких додаткова винагорода не виплачується.

В той же час, позивач не був позбавлений права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, проте отримував її у розмірі, що відповідає характеру виконуваних ним завдань.

Посилання позивача на те, що у період з 30.06.2022 по 06.08.2022 додаткова винагорода йому виплачувалася у збільшеному розмірі, а отже наявні підстави для її виплати у тому ж розмірі і надалі, суд вважає необґрунтованими, оскільки у період з 30.06.2022 по 06.08.2022 позивач здійснював бойове завдання щодо оборони рубежів, натомість в подальшому характер поставлених завдань змінився, що підтверджується матеріалами справи.

Твердження позивача про те, що до спірних правовідносин має застосовуватися лише Порядок №504, а не Порядок №89 та Інструкція №89, суд відхиляє, оскільки такі посилання не впливають на результат розгляду справи по суті. Так, як Порядок №504, так і Порядок №89 містять тлумачення, що входить до безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів. Разом із тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що виконувані ОСОБА_1 у спірний період бойові завдання відповідали зазначеним умовам (як тим, що визначені Порядком №504, так і тим, що передбачені Порядком №89).

З урахуванням наведеного, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за спірні періоди діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача 1.

Щодо позовних вимог, заявлених до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ), суд звертає увагу на наступне.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач 2 разом із листом відповіддю на його скаргу не надав витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про його відрядження. Однак, будь-яких обґрунтувань, із посиланням на правові норми, позовна заява в даній частині не містить.

При цьому слід зазначити, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

Натомість, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

За визначенням статті 3 Закону України «Про звернення громадян» скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Скарга позивача, подана до ГУ Нацгвардії України, містить як вимоги щодо поновлення його прав, так і вимоги про надання інформації.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

В силу частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Пунктом першим частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Частиною третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Отже, у своєму листі (вих. від 22.11.2022 №3/11-1848) відповідач 2 мав не рекомендувати позивачу звернутися до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка є розпорядником наказів про відрядження, а самостійно направити цей запит до належного розпорядника (відповідача 1).

Однак, позивач вказану бездіяльність не оскаржує, а оспорює саме не надання запитуваних документів.

Проте, відповідач 2, який не є їх розпорядником, правомірно не надав накази про відрядження позивачу.

Звідси, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ); код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ) ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 10.02.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко