Справа № 200/4972/22
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

15 лютого 2023 року Справа №200/4972/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Крилової М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправними дії, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява адвоката Остапка М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про :

- визнання протиправним та скасування наказ № 262 о/с від 13.06.2022 Головного управління Національної поліції в Донецькій області про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , помічника чергового чергової частини сектору моніторингу відділу поліції № 1 Маріупольського районного управління поліції 13 червня 2022 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на службі в поліції з 13.06.2022;

- визнати не надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3 (трирічного) віку з 23.05.2022, відповідно до рапорту від 18.05.2022 незаконним;

- зобов`язання надати ОСОБА_1 відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3 (трирічного) віку з 23.05.2022.

- стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення по дату винесення рішення судом.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано копії та докази.

22 грудня 2022 року відповідач надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

02 січня 2023 року представник позивача надав відповідь на відзив та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

03 січня 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

10.01.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на заперечення.

Ухвалою суду від 11 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправними дії, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом відмовлено. Продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправними дії, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

10 лютого 2023 року представником позивача надано клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання зазначено, що 15.06.2022 року позивачу, засобами телекомунікації з невідомого їй номеру, було направлено довідку № 933/12/02-2022 від 13.06.2022 про те, що Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.06.2022 № 262 о/с ОСОБА_1 відповідно до розділу VII Закону України «Про національну поліцію» звільнена зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77. Враховуючи те, що позивач знаходиться за кордоном (з малолітніми дітьми) приїхати на територію України немає можливості, отримати копію наказу та ознайомитись з матеріалами службової перевірки можливості не мала, копію наказу позивач отримала через свого представника на адвокатський запит до Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області вих. № 2904/12/01-2022 від 28.10.2022.

Також вказує, що інформацію про відміну всіх відпусток та встановлення нового місця дислокація підрозділу поліції - не отримувала, проте позивачу було відомо що декретні відпустки та відпустки по догляду за дитиною до 3 (трьох рокі) не відмінені.

Крім того, посилається на постанову Верховного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 та вказує, що є учасником бойових дій, тому її завданням було вивезти двох дітей з міста Маріуполь.

Відповідач з клопотанням представника позивача про поновлення строку не погодився та 13 лютого 2023 року надав свої заперечення в яких зазначив, що у телефоні позивача збережено контакт з номером телефону з якого надсилалось повідомлення про її звільнення та відповідно до діалогу в «Telegram» він записаний як ОСОБА_2 , зі скриншоту цього ж діалогу, наданого відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, вбачається, що позивач отримала та прочитала повідомлення про своє звільнення зі служби в поліції від ОСОБА_2 . Отже, позивач достеменно була обізнана у тому що повідомлення про звільнення їй було направлене працівником кадрового підрозділу - Лавріненко, номер стільникового зв`язку якої у позивача збережено в контактах її телефону та з якою вона постійно спілкувалась.

Вказує, що позивачем так і не надано пояснень з приводу порушення саме службової дисципліни, за яке її і було звільнено.

Вважає, що позивач, у разі наявності бажання поновитись на службі, мала можливість вчасно звернутись до суду, тим паче, що під час дії воєнного стану суди працюють у дистанційному режимі та адміністративний позов позивач могла направити електронною поштою на адресу суду, яка є у вільному доступі.

Розглянувши зазначене вище клопотання про поновлення строку звернення та заперечення до цього клопотання суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначенні Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2022 № 2123-IX з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану доповнено Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Статтею 31 розділу V Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено порядок оскарження дисциплінарного стягнення, застосованого у період дії воєнного стану.

Так, ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом другим зазначеного Указу Президента України визначено Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №58/2023 від 6 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи зазначене та відповідно до положень ст.122 КАС України, для визначення строку звернення поліцейських до суду щодо оскарження накладених дисциплінарних стягнень в умовах воєнного стану, застосуванню підлягають приписи Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII, як спеціального нормативно-правового акту.

При цьому, суд підкреслює, що встановлення законодавцем скороченого (15-ти денного) строку для звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав у визначеній категорії справ, не має на меті перешкоджання доступу до правосуддя, а переслідує ціль якнайшвидшого відновлення порушених прав позивача в умовах воєнного стану, шляхом поновлення його на посаді чи скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, тощо.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 дізналась про своє звільнення 15.06.2022 року, отримавши з засобів телекомунікації довідку № 933/12/02-2022 від 13.06.2022 року. Тобто, позивач самостійно вказує на те, що про порушення свого права, тобто звільнення зі служби в органах Національної поліції, вона дізналась саме 15.06.2022 року.

Проте, за захистом своїх прав звернулась лише 17.11.2022 року після отримання відповіді на адвокатський запит, тобто більше ніж через 5 місяців з дати обізнаності про порушення свого права.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує наказ про звільнення та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У своєму клопотанні про поновлення строку представник позивача посилається на введення по всій території України воєнного стану та статус позивача як учасника бойових дій, та те, шо відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» вона, як учасник АТО, підлягає мобілізації у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС).

Так, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 (справа №500/1912/22, адміністративне провадження № К/990/20688/22) дійшов висновку, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Тобто якщо строк звернення до суду пропущений через війну, у заяві про поновлення пропущеного строку належало навести фактичні обставини, пов`язані з війною, які унеможливили подання позовної заяви в установлений строк, із зазначенням того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та наданням відповідних доказів.

В заяві про поновлення строку для звернення до суду представник позивач зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Маріуполь, не була обізнана про відміну всіх відпусток та встановлення нового місця дислокація підрозділу поліції, проте точно знала, що декретні відпустки та відпустки по догляду за дитиною до 3 (трьох років) не відмінені. Будучи працівником Національної поліції, маючи статус учасника бойових дій та перебуваючи у щорічній відпустці, не попередивши вище керівництво, покинула межі України. Як слідує з позову, ОСОБА_1 покинула територію України 4 березня 2022 року та перебувала у дорозі до 6 березня 2022 року, проте про факт від`їзду за межі України позивач попередила своє керівництво лише у травні 2022 року.

Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б підтверджували, що позивач з початку війни і до сьогоднішнього дня бере участь у обороні держави, допомозі Збройним Силам України або активно бере участь у волонтерській діяльності.

Отже, посилання представник позивача на введення на території Україні воєнного стану є необґрунтованим, у заяві про поновлення строку звернення не зазначені поважні причини його пропуску, а саме: такі, що об`єктивно, незалежно від волі позивача, унеможливили звернення до суду з дотриманням установленого строку, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

Також, у своїй заяві представник позивача посилається на те, що копію наказу ОСОБА_1 отримала через свого представника на адвокатський запит до Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області вих. № 2904/12/01-2022 від 28.10.2022, крім того вказує, що довідка № 933/12/02-2022 від 13.06.2022 була їй надіслана з невідомого номеру.

Проте, у позовній заяви позивач чітко вказує на те, що «15.06.2022 працівниками ГУНП в Донецькій області, засобами телекомунікації, мені надіслана Довідка № 933/12/02-2022 від 13.06.2022 про те, що Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.06.2022 № 262 о/с ОСОБА_1 відповідно до розділу VII Закону України «Про національну поліцію» звільнена зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби)»

Суд зазначає, що надіслання адвокатом запиту до відповідача з приводу надання інформації не змінює обставин щодо часу обізнаності позивача про порушення своїх прав, а надання відповідачем відповіді на такий запит не створило окремої підстави для початку обліку строку звернення до суду. Та обставина, що позивач, виявляючи байдужість до своїх прав, не звертався до відповідача з приводу надання наказу про звільнення не виключала можливості вчасно дізнатися про порушення прав в аспекті понять "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Проте, жодного заперечення на дисциплінарне стягнення до Головного управління Національної поліції в Донецькій області від ОСОБА_1 або її законного представника не надходило.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що представник позивач безпідставно пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з датою отримання відповіді на адвокатський.

Суд зауважує, що ч. 2 ст. 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 17.12.2021 у справі № 640/16928/21 дійшов правового висновку про те, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання наказу, а вирішується з огляду на факт, коли вона дізналася або повинна була дізнатись про порушення такого права.

Так, позивач був обізнаний та ознайомлений з наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.06.2022 № 262 о/с (ознайомленна 15.06.2022 року) , що підтверджується нею у позовній заяві.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Вказана позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові №240/12017/19 від 31.03.2021.

Суд звертає увагу, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Суд зазначає, що в даному випадку реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого та дій його представника.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.10.2022 у справі № 460/9307/20.

Враховуючи вищевикладене та керуючись принципом правової визначеності, суд приходить висновку, що позивач порушив строк звернення до суду, при цьому, наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави пропуску строку суд визнає неповажними, оскільки позивачем не доведено, що вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову.

Відтак, оскільки наведені представником позивача факти не свідчать про поважність пропущення ним строку звернення до суду з адміністративним позовом, у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом слід відмовити.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 3, 4 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 8 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена (частина 3 статті 240 КАС України).

За таких обставин, враховуючи пропуск позивачем встановленого законом 15-ти денного строку звернення до суду з вищевказаними вимогами та відсутність поважних причин пропуску такого строку, суд приходить висновку про необхідність задоволення заяви відповідача та залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправними дії, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, без розгляду.

Керуючись ст.ст. 171, 240, 248, 256 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представнка позивач про поновлення стркоу звернення відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправними дії, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова