Справа № 640/3959/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3959/21 Головуючий у І інстанції - Кузьменко В.А.,
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Київської митниці про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з Державної фіскальної служби України середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 у справі №826/5834/15 за період з 17.03.2020 по 02.09.2020 включно в сумі 68 191, 76 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі №826/5834/15 у розмірі 64 288, 36 грн. В іншій частині у задоволені позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що саме на Державну фіскальну службу покладено обов`язок виконання рішення в частині своєчасності поновлення позивачки на посаді. Наголошує, що питання проходження, звільнення та здійснення виплат державним службовцям, що перебувають на службі в територіальних органах ДФС не віднесено до повноважень Держмитслужби, що виключає підстави для покладення обов`язку на Держмитслужбу дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю, як роботодавця по відношенню до позивачки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 у справі №826/5834/15, залишеним без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021, визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 12.03.2015 №166-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено її на посаді першого заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з 14.03.2015.

Суд також допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з 14.03.2015.

Наказом ДФС України від 03.09.2020 №1252-0 «Про виконання рішення суду» скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 12.03.2015 №166-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з 14.03.2015. Підстава: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 №826/5834/15.

У зв`язку із затримкою виконання судового рішення в частині поновлення на посаді, позивачка звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме з Державної митної служби України, як правонаступника Державної фіскальної служби України, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 1291 Конституції України, ч. 2 ст. 14, п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його оголошення (постановлення).

Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 у справі № 826/5834/15 в частині поновлення позивачки на посаді підлягало негайному виконанню.

Проте, позивачку на виконання судового рішення поновлено на посаді лише у вересні 2020 року (наказ ДФС України від 03.09.2020 № 1252-о «Про виконання рішення суду»). Обґрунтованих пояснень та доводів щодо вказаної затримки виконання судового рішення матеріали справи не містять.

Згідно ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання ДФС України судового рішення від 16.03.2020 у справі № 826/5834/15 з 17.03.2020 по 02.09.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно довідки від 18.02.2022 №24, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 138, 90 грн (т. 2 а.с. 15).

На підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» кількість робочих днів за період з 17.03.2020 по 02.09.2020 становить 116 днів.

Пунктом 10 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

На момент звільнення ОСОБА_1 з посади, посадовий оклад за посадою «першого заступника начальника» становив 2 917, 00 грн.

Згідно з листом Держмитслужби від 04.12.2020 №08-1/22-03/10/16410 розмір посадового окладу «першого заступника начальника митниці» станом на 01.01.2020 становив 11 640, 00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2020 №16 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15».

Наведена правова позиція щодо застосування коефіцієнту підвищення при обчисленні суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №140/3020/19, від 09.12.2020 у справі №2340/3865/18.

Таким чином, станом на момент поновлення на посаді посадовий оклад за посадою позивача становив 11 640, 00 грн, тобто коефіцієнт підвищення посадового окладу посади, яку позивачка обіймала до звільнення, у 2020 році складав 3,99 (11 640, 00 грн / 2 917, 00 грн).

Відповідно середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення становить 554, 21 грн (138, 90 грн х 3,99).

Таким чином, як правильно порахував суд першої інстанції, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 17.03.2020 по 02.09.2020 становить 64 288, 36 грн (554,21 грн. х 116 днів).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме з Державної митної служби України, як правонаступника Державної фіскальної служби України, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).

Згідно з п.п. 5, 6 Порядку, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Отож положення КАС України, на відміну від чинного цивільного чи господарського процесуального законодавства, не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи. Ключовим за правилам КАС України є доведення обставин вибуттям сторони - суб`єкта владних повноважень з відносин, щодо яких виник спір.

Такі правила КАС України встановлені виходячи із специфіки публічно-правових відносин, а саме: з тією обставиною, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

Отже, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

Визначальним у спірних правовідносинах є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Державної фіскальної служби України, або переходу його функцій (адміністративної компетенції) до Державної митної служби України.

Так, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 № 1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Пунктом 2 встановлено, що Державна фіскальна служба України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Частинами 1 та 5 статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом установлено, що Державна фіскальна служба України перебуває в стані припинення. Водночас запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Державної фіскальної служби України в Єдиному державному реєстрі відсутній, а тому немає підстав стверджувати про наявність правонаступництва у цій справі.

Крім того, колегія суддів враховує сформований висновок у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 щодо застосування норм матеріального права, зокрема положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» щодо компетенційного адміністративного (публічного) правонаступництва Державної податкової служби України та зобов`язального, яке не стосується публічно-владних функцій, що були передані Державній податковій службі України, при умові невнесення запису про припинення Державної фіскальної служби України.

Спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосується стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, саме наказом Державної фіскальної служби України позивачку поновлено на посаді на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2020 у справі №826/5834/15.

Ураховуючи, що суть спору у цій справі не стосується публічно-владних функцій, що були передані Державній митній службі України, і на момент розгляду судами справи до Реєстру не був унесений запис про припинення Державної фіскальної служби України, висновок суду першої інстанцій, що Державна митна служба України є правонаступником Державної фіскальної служби України є передчасним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №819/3391/15.

Дослідивши встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 250, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Київської митниці про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі №826/5834/15 у розмірі 64 288, 36 грн (шістдесят чотири тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 36 коп).

В іншій частині у задоволені позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова