Справа № 440/496/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.Справа № 440/496/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 12.01.22 по справі № 440/496/22

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 24.11.2021 №2318 "Про накладення штрафу на АТ "Полтаваобленерго" за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання".

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову в порядку статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом зупинення дії оскарженої постанови до набрання законної сили рішенням у цій справі.

В обґрунтування даної заяви заявник зазначає, що відповідно до постанови НКРЕКП від 24.11.2021 №2318 на позивача накладено штраф у розмірі 510000,00 грн за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії. Позивач зазначає, що частиною п`ятою статті 22 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг"передбачено, що суб`єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу. За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розмір штрафу, накладеного відповідним рішенням регулятора.

Також позивач зазначає, що передчасна сплата значної штрафної санкції у розмірі 510000,00 грн унеможливить її повернення, оскільки на сьогоднішній день відсутній порядок повернення сплачених НКРЕКП штрафних санкцій у результаті їх подальшого судового скасування.

Крім того, за доводами позивача, у разі незаконності спірної постанови НКРЕКП, питання що має бути вирішеним під час розгляду адміністративного спору, Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" матиме змогу поновити порушені права та інтереси виключно шляхом звернення до суду із значною кількістю судових позовів, зокрема, про скасування рішень державного виконавця, стягнення з бюджету безпідставно сплачених коштів тощо, що призведе до значних витрат коштів та часу як учасників справи, так і державних органів, пов`язаних із судовим розглядом декількох справ.

Позивач вважає за необхідне зауважити, що згідно з рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатні вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Позивач також зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації суб`єктом владних повноважень його функцій після розгляду справи по суті. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти дії на реалізацію вищезазначеної постанови, не скасовує чинність останньої та не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року задоволено заяву Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови. Зупинено дію постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.11.2021 №2318 "Про накладення штрафу на АТ "Полтаваобленерго" за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання" до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 440/496/22.

Національна комісія, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу, вважає , що ухвала прийнята за неповного з`ясування судом обставин, що мали значення для винесенням судом вказаної ухвали, за невідповідністю висновків суду обставинам справи, за неправильного застосування норм матеріального права . Зазначає, що з ухвали не вбачається жодних підстав та доказів, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам AT «Полтаваобленерго» або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Суд першої інстанції не досліджував, зокрема, чи існує процедура повернення коштів, передбачена чинним законодавством України, у разі скасування Постанови № 2318 в судовому порядку. Вказує, що зупиняючи дію оскаржуваної постанови суд першої інстанції грубо порушив законні права інтереси споживачів, яким законодавством передбачено компенсація недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг, а саме за несвоєчасну видачу технічних умов на приєднання разом із проектом договору про приєднання, також яким позивачем неправомірно та безпідставно нараховано кошти в рахунки для сплати наданих послуг кошти за послуги параметризації (програмування) багатофункціонального лічильника електричної енергії за допомогою програми параметризації, які його зобов`язано було повернути. Посилаючись на обґрунтування , викладені в апеляційній скарзі , просить суд скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 та відмовити АТ «Полтаваобленерго» у задоволені заяви про забезпечення позову.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав доводи , викладені в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про забезпечення позову , суд першої інстанції виходи з того, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови НКРЕКП від 24.11.2021 №2318 "Про накладення штрафу на АТ "Полтаваобленерго" за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання" до набрання законної сили рішенням у даній справі, забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та є співмірним з негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цього заходу забезпечення позову як для самого позивача, так і для його абонентів, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності збалансованості інтересів сторін та наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Водночас, вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів відповідача чи інших осіб.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо задоволення заяви Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 4, 5 та 6 ст. 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №640/6840/20.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що очевидність небезпеки полягає в тому, що внаслідок реалізації оскаржуваної постанови, зокрема вимоги щодо сплати штрафу, підприємство зазнає суттєвих фінансових втрат.

Колегія суддів звертає увагу, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15.06.2022 по справі № 440/12985/21.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку несплати позивачем у 30-денний строк штрафу підлягає нарахуванню пеня та виникають обов`язки по виплаті компенсацій за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг ОСР. Вказане завдасть AT «Полтаваобленерго» значних майнових збитків, ускладнить його фінансовий стан, що, в свою чергу, порушить не тільки права позивача, але й права його абонентів.

Наведене, на думку суду першої інстанції, свідчить, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених прав AT «Полтаваобленерго», за захистом яких товариство звернулося до суду. Зокрема, у разі ймовірного задоволення позову, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль, у тому числі, повертати кошти з Державного Бюджету.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову відсутні будь-які мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цій справі. Суд першої інстанції обмежився цитуванням норм матеріального права без дослідження доказів на підтвердження існування обставин, передбачених статтею 150 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 09.03.2019 у справі №826/16911/18, від 12.12.2019 у справі №640/19895/18 та від 29.01.2021 у справі №520/10318/19 вже сформував правову позицію щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах, а саме - статті 14 Закону №1540-VIII.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що постанова НКРЕКП не має сили виконавчого документа (крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 13 Закону №1540-VIII), а примусове виконання рішень комісії можливе лише за рішенням суду за зверненням НКРЕКП з відповідним позовом.

Відтак, АТ «Полтаваобленерго» не позбавлене права відмовитись від добровільного виконання оскаржуваної постанови, якою вирішено накласти на ліцензіата штраф за порушення Ліцензійних умов, якщо між сторонами існує спір.

Суд не зазначив будь-яких об`єктивних фактів, які дають підстави вважати, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для відновлення таких прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів зазначає, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін. При цьому, рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивача, який ініціює таке клопотання.

Колегія суддів зауважує, що ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача не є очевидними, а позивачем не надано будь-яких доказів, які б вказували б на таку небезпеку, не зазначено будь-яких об`єктивних фактів вважати, щозахист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для відновлення таких прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Слід також зазначити, що зупинення дії спірної постанови, з позовом про скасування якої позивач звернувся до суду, призведе до неможливості її застосування до вирішення справи по суті, а позов не може бути забезпечено в спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішувати позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Водночас, фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року по справі №640/16613/21, від 15 квітня 2021 року по справі №640/22646/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що не розглядаючи справи по суті, не перевіряючи фактичних обставин справи та не досліджуючи докази, неможливо погодитись із твердженням заявника про наявність у діях та рішенні відповідача порушень закону, оскільки механізм правомірності застосування штрафу підлягає дослідженню під час розгляду справи по суті.

Сам по собі факт прийняття відповідачем спірної постанови, яка стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Крім того, існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із врахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19.

Колегією суддів встановлено, що заява про забезпечення адміністративного позову не містить конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а посилання на явну протиправність рішення відповідача, може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, можливий незадовільний фінансовий стан позивача не може бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року по справі №120/2337/20-а.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.11.2021 №2318 "Про накладення штрафу на АТ "Полтаваобленерго" до набрання законної сили судовим рішенням у справі, та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому, позивач не зазначив будь-яких об`єктивних фактів на підтвердження існування обставин, передбачених ч.1 ст.150 КАС України.

Таким чином на думку колегії суддів вжиті судом першої інстанції заходи у спірному випадку є необґрунтованими.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанцій не відповідає критеріям законності та обґрунтованості судового рішення, визначеними статтею 242 КАС України.

З урахуванням приписів ч.2 ст.328 КАС України дана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 по справі № 440/496/22 скасувати.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 13.02.2023 року