Справа № 520/6758/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.Справа № 520/6758/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 15.07.21 по справі № 520/6758/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити, щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити, щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, винесення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язав останнього виплатити призначені, але фактично не виплачені страхові виплати за минулий період. Вказує, що в травні 2020 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, проте ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року у справі №520/6698/2020 судом залишено позов без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків шляхом надання уточненої позовної заяви, із зазначенням, за який саме період позивач просить визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо невиплати призначених, але не одержаних своєчасно виплат та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення виплатити такі виплати, а також зазначити за який період в останнє позивач отримав відповідну соціальну виплату. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі №520/6698/2020 заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху. Стверджує, що позивач вдруге звернувся до суду з тими самими недоліками у позовній заяві, що унеможливлює повний та всебічний розгляд справи. Зауважує, що ОСОБА_1 вперше звернувся до Відділення 11.04.2018 року. Виплати продовжені на підставі постанови Відділення від 23.05.2018 року №2052/28406/8560/22 з місяця звернення, як це передбачено п.3.7 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 року №27. Наголошує, що на теперішній час позивач отримує страхові виплати, заборгованості немає. Вважає, що відповідачем були здійснені всі необхідні дії для реалізації права позивача та отримання належних йому страхових виплат.

Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідач про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений заздалегідь та належним чином.

Позивач повідомлявся про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги на поштову адресу, вказану в позові.

Працівниками УДППЗ "Укрпошта" повернуто поштові відправлення суду, які неодноразово надсилалися на адресу позивача, із відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №821/818/16, від 16.12.2020 року у справі №120/4080/19-а.

Судом вжито необхідні заходи щодо повідомлення позивача про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 08.02.2023 року.

Від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до суду надійшло клопотання про заміну сторони по справі, а саме: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на нову редакцію ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яка набула чинності з 01 січня 2023 року. Вказує, що факт переходу з 01.01.2023 року до Пенсійного фонду України виконання функцій страховика за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням зумовлює процесуальне правонаступництво Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у даній справі, у відповідності до ст.52 КАС України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 01.01.2023 року набрали чинності зміни до Закону України від 03.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту Закон №1105-XIV).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1105-XIV (в редакції з 01.01.2023 року) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Пунктом 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XIV (в редакції з 01.01.2023 року) вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

До завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27.12.2022 року №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», якою утворені комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України та його територіальних органів, а також призначені голови цих комісій.

За приписами ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області перебуває в стані припинення, однак інформація про закінчення процедури припинення юридичної особи у вказаному реєстрі відсутня.

Таким чином, оскільки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, як юридичну особу, не ліквідовано, відповідачем не надано доказів передачі функцій та завдань, передбачених Законом №1105-XIV до Пенсійного фонду України, тому відсутні підстави для заміни відповідача по справі та задоволення поданого клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрациті Луганської області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р місто Антрацит Луганської області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської області», нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у відділенні припинено з 01.12.2014 року.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 11.04.2018. Попереднім місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Представник позивача звертався до відповідача із адвокатськими запитами про виплату позивачу заборгованості за минулий час та надання довідки про розмір нарахованих та фактично не виплачених страхових виплат.

Листами Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 01.04.2020 року №15.02-14/1793 та від 02.07.2020 року №15.02-14/2803 роз`яснено позивачу, що страхові виплати потерпілому не припинялись, за період з 01.04.2018 року по теперішній час. Додатково повідомлено, що суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті йому страхових виплат за минулий період, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності щодо призначення та невиплати позивачу суми страхових виплат за минулий час, тому бездіяльність Фонду соціального страхування, що виразилась у призначенні та невиплаті позивачу страхових виплат за минулий час, є протиправною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VII (далі по тексту - Закон №1706-VII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст.5 Закону №1706-VII).

Як зазналося судом раніше, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка знаходиться в матеріалах справи.

Водночас, ст.14 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

З огляду на матеріали справи, позивач має право на отримання страхових виплат по інвалідності та наразі перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, де отримує страхові виплати.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі по тексту - Закон №1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VIII.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону №1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 Закону №1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону №1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VІІІ).

Суд також зазначає, що відповідно до ч.7 ст.47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

За таких обставин, незважаючи на зміну місця проживання позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, з часу первинного призначення страхових виплат. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року №20 (далі по тексту - Порядок № 20 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 розділу 3 Порядку №20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.

Суд зазначає, що окремо підстав для припинення виплат Порядком №20 не передбачено.

Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №20 зазначено, що щомісячні страхові виплати ВПО нараховуються з місяця подання заяви або з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа про страхові виплати на той час, та фінансується впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.

В розумінні норм викладених в пункті 5 розділу III Порядку №20, щомісячні страхові виплати ВПО нараховуються з місяця подання заяви для осіб, які вперше звернулись за страховою виплатою, а для ВПО, які вже отримували страхові виплати з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду.

Пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №365 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Дана норма п.15 Порядку не надає підстав для нарахування або не нарахування соціальних виплат. Вона визначила лише одну підставу обліку соціальних виплат "як/не виплачені за минулий період".

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №825/1549/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо призначених, але фактично не виплачених позивачу страхових виплат за минулий період та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити, щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період.

Поряд з цим, ані з позовної заяви, ані з документів, доданих до позову, неможливо встановити, за який саме період позивач просить зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області здійснити такі виплати.

Також, позивачем не зазначено період, за який він отримав останню виплату.

До позовної заяви позивач додає копії листів Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 01.04.2020 року №15.02-14/1793 та від 02.07.2020 року №15.02-14/2803, якими роз`яснено позивачу, що страхові виплати потерпілому не припинялись, за період з 01.04.2018 року по теперішній час. Додатково повідомлено, що суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області позивачу нараховуються та виплачуються страхові виплати з квітня 2018 року - з моменту звернення ОСОБА_1 до відповідача.

В позовній заяві позивач підтверджує, що по страховим виплатам, які здійснюються з 01.04.2018 року, заборгованості немає.

Також, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року по даній справі витребувано в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганський області, довідку про розмір нарахованих та фактично не виплачених страхових виплат за минулий період ОСОБА_1 .

Листом від 04.06.2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надано довідку №2471/02-1 від 28.05.2021 року, в якій останнім зазначено, що з січня 2015 року по червень 2015 року ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Ізюмського району харківської області (наразі Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області), де йому було виплачено щомісячні страхові виплати з 01.01.2015 по 24.06.2015 та проведено перерахунок страхових виплат за 2014 рік. З травня 2015 року по листопад 2015 року ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Балаклійського району Харківської області, де йому було виплачено щомісячні страхові виплати за період з 01.05.2017 по 30.11.2017 та здійснено виплату раніше призначеної, але не виплаченої щомісячної страхової виплати за період з 01.06.2014 по 30.11.2014. Також зазначено, що надалі із заявами про продовження щомісячних соціальних виплат за місцем фактичного проживання (перебування) до робочих органів виконавчої дирекції Фондів, які розташовані на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, ОСОБА_1 не звертався. Заборгованість по страховим виплатам відсутня.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, за який саме період позивач просить визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати призначених, але не одержаних своєчасно виплат та який саме минулий період ("з"- "по") позивач вважає таким, коли відповідачем було порушено його права своєю бездіяльністю.

Колегія суддів враховує посилання апеляційної скарги відповідача на те, що в травні 2020 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, проте ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року у справі №520/6698/2020 судом залишено позов без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків шляхом надання уточненої позовної заяви, із зазначенням, за який саме період позивач просить визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо невиплати призначених, але не одержаних своєчасно виплат та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення виплатити такі виплати, а також зазначити за який період в останнє позивач отримав відповідну соціальну виплату. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі №520/6698/2020 заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху.

Згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Позивач вважає, що в даному випадку порушуються його приватні інтереси та права на отримання страхових виплат, але період самого порушення позивач не повідомив, обмежившись лише загальними поняттями (минулий час). Так, зокрема, ОСОБА_1 вказує про порушення його прав на отримання страхових виплат, проте проміжок часу, коли відбувалося вказане порушення, позивач не конкретизує. Такі пояснення позивача не є належним доказом порушення його прав, свобод та інтересів з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги вищезазначене, враховуючи те, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області регулярно та вчасно здійснюються відповідні виплати ОСОБА_1 , що виключає з боку суб`єкта владних повноважень вчинення бездіяльності, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість вчинення відповідачем бездіяльності, яка порушує права та законні інтереси позивача станом на день звернення до суду з даним позовом.

Наведене не враховано судом першої інстанції, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

За цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період позивачу та зобов`язання відповідача виплатити, щодо призначених, але фактично не виплачених страхових виплат за минулий період позивачу.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 по справі № 520/6758/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 13.02.2023 року