Справа № 761/31070/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від "02" грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року позов задоволено.

30.11.2022 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від "02" грудня 2022 р. відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в цій адміністративній справі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів оплати наданих послуг, а саме: відповідної квитанції про їх сплату. Також суд першої інстанції зазначив, що наданий заявником рахунок-фактура № 1 від 28 листопада 2022 року не є документальним підтвердженням здійснення оплати за послуги з правової допомоги, оскільки не оформлений у встановленому законом порядку. Крім того, скаржник зазначив, що позивачем не подано попереднього розрахунку суми судових витрат.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати його та постановити нову постанову, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник вважає помилковими аргументи суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати наданих послуг, оскільки такий підхід не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та наведеними висновками Верховного Суду, зокрема, в постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.

Також скаржник зазначив, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про не надання позивачем попереднього розрахунку суми судових витрат з правничої допомоги, адже, положення КАС України не містять такого обов`язку сторони, яка заявляє вимогу про відшкодування вказаних витрат.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у відповіді на відзив на позовну заяву просив стягнути з відповідача судові витрати.

Як зазначалось, 16.11.2022 Солом`янський районний суд м. Києва ухвалив рішення по суті позовних вимог.

30.11.2022 позивач подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну допомогу, до якої приєднав докази розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від "02" грудня 2022 р. відмовлено у задоволені заяви.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За правилами ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі.

Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Тож, згідно з указаною позицією Верховного Суду постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм статті 252 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо форми судового рішення.

Натомість, зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що суд першої інстанції вирішив питання щодо ухвалення додаткового судового рішення по суті заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та дійшов висновку про відсутність її задоволення, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Як зазначалось, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів оплати наданих послуг та попереднього розрахунку суми судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зауважує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду такі письмові докази:

- Договір про надання правничої (правової) допомоги № 17/1, укладений 01 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Синюк та партнери»;

- детальний опис робіт від 28 листопада 2022 року;

- акт наданих послуг № 1 від 28 листопада 2022 року;

- рахунок-фактура № 1 від 28 листопада 2022 року;

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Синюка С.Л.;

- ордер на надання правової допомоги від ОСОБА_1 на ім`я Синюка С.Л. ;

- копія посвідчення адвоката Синюка С.Л.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, вказуючи на відсутність доказів оплати наданих послуг, не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 05.03.2021 у справі №200/10801/19-а, від 16.03.2021 у справі №520/12065/19, від 03.10.2019 у справі №922/445/19, згідно з якою відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат, за відсутності факту оплати, вбачається також із практики ЄСПЛ.

Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)».

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів оплати наданих послуг є необґрунтованим.

Проте, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в прийняття додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, однак з інших мотивів.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 520/14230/19, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.

Позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення зазначає, що відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Однак, колегія суддів вважає такі твердження позивача безпідставними.

З аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі.

Відповідно до ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач у відповіді на відзив на позовну заяву просив стягнути з відповідача судові витрати. Водночас в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем на адресу відповідача саме документів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу для реалізації відповідачем свого права подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, висловити свою позицію з цього питання та надати необхідні докази. Не містить такі докази і матеріали заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що у випадку недотримання позивачем вимог щодо належного направлення відповідних копій документів відповідачеві, а також у разі ненадання суду підтвердження факту такого надсилання, суд не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 902/844/18.

Отже, подані разом із заявою про ухвалення додаткового рішення докази на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн, колегія суддів до уваги не приймає та відмовляє у стягненні витрат на вказану суму.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, зважаючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права під час ухвалення судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали першої інстанції та ухвалення додаткового рішення про відмову в задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від "02" грудня 2022 р. скасувати.

Ухвалити додаткове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань судових витрат на правову допомогу в розмірі 17000,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко