Справа № 400/5643/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 р. № 400/5643/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення позивача з вимогою нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки за посадою заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області;

зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 рік 45 діб, за 2018 рік 45 діб, за 2019 рік 45 діб, за 2020 рік 15 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби, перерахованого відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області від 10.08.2022 № 565 за посадою заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.с. 2-6).

Підставою позову позивач зазначає те, що відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Проте, на думку позивача, всупереч цим нормам відповідач не виплатив йому при звільненні його зі служби з поліції грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2017-2020 роки.

У відзиві на позовну заяву від 28.12.2022 (а.с. 50-55) відповідач заперечив проти позову і просив відмовити у позовних вимогах. Відзив аргументовано, тим, що:

відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, які є спеціальним законодавством і підлягають застосуванню при вирішення таких спорів, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується лише у випадку її невикористання у році звільнення;

відповідач не допустив у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за 2017-2019 роки (за 2020 рік компенсація відпустки виплачена повністю), оскільки в наказі про звільнення позивача не було визначено кількість днів невикористаних відпусток, за які повинна бути виплачена компенсація, а позивач у свою чергу за таким наказом погодився та його не оскаржив.

У відповіді на відзив від 02.01.2023 (а.с. 60-62) позивач зазначив, що він вважає відзив не вмотивованим та таким, що не містить аргументованих посилань на відповідні докази та норми права. У відповіді на відзив позивач з акцентував увагу на тому, що подані відповідачем на виконання ухвали витребувані докази щодо одноденного розміру грошового забезпечення та розрахунку за невикористані дні чергової відпустки за 2017-2020 роки, на його переконання, є недостовірними. Також, на його думку, відповідач безпідставно вніс в офіційний документ відомості про те, що в 2020 році позивач відповідно до його стажу служби в поліції мав право на відпустку тривалістю 30 діб, а не 45.

У запереченнях (на відповідь на відзив) від 09.01.2023 (а.с. 72-76) відповідач вказав на те, що:

сам позивач погоджується із тим, що в спеціальному законодавстві, яке регулює питання проходження служби поліцейськими, відсутні норми виплати грошової компенсації за невикористані протягом служби відпустки та за цих обставин необхідно використовувати законодавство, що врегульовує однотипні відносини;

у наданій суду довідці від 21.12.2022 № 94/28/1-2022 розрахунок проведено з дотриманням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, а саме пункту 3 розділу ІІ, згідно з яким в усіх інших випадках, до яких відповідач відніс і ситуацію з позивачем, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата;

позивач отримав за 2020 рік компенсацію за 30 днів відпустки - пропорційно відпрацьованому часу позивачем у 2020 році.

15.12.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також про витребування у відповідача деяких доказів (а.с. 24-27).

На виконання ухвали суду від 15.12.2022 відповідач 26.12.2022 подав до суду витребуванні докази (а.с. 32-49).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 (а.с. 63-64) у відповідача суд витребував додаткові докази, які у встановлений строк надані відповідачем до суду (а.с. 68-71).

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області з 07.11.2015 по 08.09.2020, що підтверджується Довідкою управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.с. 15-17) та дублікатом трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с. 18-19).

Постановою Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.с. 37-45) встановлено, що:

« 4. Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 22.12.2016 № 356 о/с позивача було звільнено зі служби поліції.

5. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 814/2851/16 вказаний наказ від 22 грудня 2016 року визнано протиправним і скасовано, а позивача поновлено на службі в поліції на посаді заступника начальника Головного управління - начальника Слідчого управління ГУ НП в Миколаївській області з 23.12.2016.

6. Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 19.07.2019 № 282 о/с позивача поновлено на посаді заступника начальника Головного управління - начальника Слідчого управління ГУ НП в Миколаївській області.

7. Наказом ГУ НП у Миколаївській області від 29.07.2019 № 288о/с позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено на рівнозначну посаду начальника Первомайського відділу поліції ГУ НП у Миколаївській області для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, звільнивши його з посади заступника начальника Головного управління - начальника Слідчого управління.»

08.09.2020 відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області від 08.09.2020 № 466 о/с «По особовому складу» (а.с. 8) позивача, як начальника Первомайського відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з виплатою компенсації за невикористані 30 діб щорічної чергової відпустки.

Постановою Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19 (а.с. 37-45) визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 23 липня 2019 року № 288 о/с в частині звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління - начальника Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та переміщення на посаду начальника Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області.

На виконання вищенаведеної постанови Верховного Суду згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 560 о/с «По особовому складу» (а.с. 9) скасовано наказ наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 23 липня 2019 року № 288 о/с в частині переведення позивача на рівнозначну посаду начальника Первомайського відділу поліції, звільнивши його від посади заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 561 о/с «По особовому складу» (а.с. 10) внесено зміни до пункту наказу ГУНП в Миколаївській області від 08.09.2020 № 466 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача, виклавши його в новій редакції. Згідно з новою редакцією вказаного наказу позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з посади заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління з виплатою компенсації за невикористані 30 діб щорічної чергової відпустки.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 565 «Про проведення перерахунку» (а.с. 11) наказано УФЗБО ГУНП в Миколаївській області провести відповідний перерахунок позивачу, звільненому 08 вересня 2020 року з посади заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУНП в Миколаївській області, грошового забезпечення за період з 24.07.2019 по 08.09.2020 і одноразової грошової допомоги при звільненні.

Наказів про надання позивачу щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області не видавались у зв`язку із відсутністю рапортів позивача про їх надання, що підтверджується заявою відповідача від 06.01.2023 (а.с. 68-69).

Поряд з цим, відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Миколаївській області від 23.12.2022 № 1239/28-2022 (а.с. 77) компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2017, 2018, 2019 роки позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки за 2020 рік нарахована та виплачена за 30 днів, а саме: пропорційно відпрацьованого ним у 2020 році часу (а.с. 78).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплаті йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки за посадою заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий статус поліцейських визначений Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII). Цим Законом України не встановлено спеціальних строків для звернення поліцейських щодо виплати несвоєчасного або в меншому розмірі грошового забезпечення.

В абзаці четвертому пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 зазначено, що правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України статусу, зокрема Прем`єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України та інших посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ) не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальним законом.

Тобто при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних законах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19.

Згідно із частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (у редакції, чинній до 18.07.2022, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Таким чином, враховуючи частину першу статті 58 Конституції України, поліцейські мають право звернутися до суду про стягнення сум компенсації за невикористанні щорічні відпустки без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані органом, закладом, установою Національної поліції, якщо право на їх отримання виникло у поліцейського до 17.07.2022 включно.

Отож позивач звернувся з цим позовом з дотриманням строків звернення до адміністративного суду, оскільки предметом його позову є компенсація за невикористані ним щорічні відпустки, право на яку, на його переконання, у нього виникло 08.09.2020 - у день його звільнення зі служби в поліції, тобто до 17.07.2022.

Що стосується безпосередньо предмету спору в цій справі, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» (далі - № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 191 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

У постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 Верховний Суд, аналізуючи норми статті 93 Закону № 580-VІІІ, дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок (пункти 59, 60, 57, 58 мотивувальної частини зазначеної постанови Верховного Суду).

Проте, ні Законом № 580-VIII, ні Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), безпосередньо не врегульовано питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, а тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню загальні норми КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України і частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19.

Суд встановив, що кількість календарних днів відпустки позивача згідно із листом заступника начальника УКЗ ГУНП в Миколаївській області від 23.12.2022 № 3031/14-2022 (а.с. 58) складає: за 2017 рік - 45 діб, за 2018 рік - 45 діб, за 2019 рік - 45 діб і за 2020 рік - 30 діб.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області від 08.09.2020 № 466 о/с «По особовому складу» (зі змінами, внесеними згідно з наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 561 о/с «По особовому складу» (а.с. 10)) позивача, як заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з виплатою компенсації за невикористані 30 діб щорічної чергової відпустки.

У заяві від 06.01.2023 (а.с. 68-69) відповідач зазначив, що наказів про надання позивачу щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області не видавались у зв`язку із відсутністю рапортів позивача про їх надання.

При цьому відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Миколаївській області від 23.12.2022 № 1239/28-2022 (а.с. 77) компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2017, 2018, 2019 роки позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки за 2020 рік нарахована та виплачена за 30 днів, а саме: пропорційно відпрацьованого ним у 2020 році часу (а.с. 78).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач при звільненні зі служби з поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористанні ним днів щорічної основної і додаткової оплачуваних відпусток за 2017 рік за 45 діб, за 2018 рік за 45 діб і за 2019 рік 45 діб.

Враховуючи наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 561 о/с «По особовому складу» (а.с. 10) вказана компенсація повинна бути нарахована і виплачена виходячи з розміру грошового забезпечення за посадою заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління.

Поряд з цим, при звільненні зі служби з поліції відповідач виплатив позивачу компенсації за невикористані 30 діб щорічної чергової відпустки за 2020 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення за посадою заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління.

Проте, на переконання позивача, відповідач зобов`язаний був виплатити компенсацію за 45 днів невикористаної щорічної відпустки за 2020 рік.

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону № 580-VІІІ поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно з першим реченням абзацом восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби.

Відтак позивач при звільненні зі служби з поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористанні у 2020 році дні щорічної відпустки, тривалість якої повинна була бути обчислена пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в 2020 році - році його звільнення.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області від 08.09.2020 № 466 о/с «По особовому складу» (зі змінами) (а.с. 8, 10) позивача звільнено зі служби в поліції 08.09.2020, а отже він у році звільнення (2020 році) відпрацював повних 8 місяців.

Враховуючи те, що позивач мав право, як вище було встановлено, на 45 днів щорічної відпустки в рік, відповідач при його звільненні зі служби з поліції зобов`язаний був виплатити компенсацію за невикористані 30 днів щорічної чергової відпустки:

(45 днів щорічної відпустки : 12 місяців) Х 8 повних місяців, відпрацьованих у 2020 році = 30 днів.

Тому твердження позивача про те, що він мав право при звільненні зі служби з поліції на отримання грошової компенсації за невикористанні у 2020 році 45 днів щорічної відпустки, є необґрунтованими.

Відповідно, позовні вимоги щодо виплати йому компенсації за невикористані 15 днів щорічної відпустки за 2020 рік не підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на пункт 8 розділу ІІІ Порядку № 260 і на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.03.2020 у справі № 808/2122/18, заперечуючи проти позову наголосив на тому:

«… що він не допустив у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за 2017-2019 роки (за 2020 рік компенсація відпустки виплачена повністю), оскільки в наказі про звільнення позивача не було визначено кількість днів невикористаних відпусток, за які повинна бути виплачена компенсація, а позивач в свою чергу за таким наказом погодився та його не оскаржив.» (а.с. 54-55).

Поряд з цим, Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 (пункт 58 мотивувальної частини) відступив від правового висновку, сформованого, зокрема, в судовому рішенні у справі № 808/2122/18 щодо необхідності застосування до відповідних спірних правовідносин пункт 8 розділу ІІІ Порядку № 260.

Як наслідок, до спірних правовідносин в цій частині підлягають застосуванню норми КЗпП України і Закону № 504/96-ВР, які не передбачають обов`язку роботодавця визначати кількість днів невикористаних щорічних відпусток, які підлягають компенсації, виключно в рішенні (наказі, розпорядженні і т.п.) про звільнення працівника.

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме:

в частині здійснення нарахування та виплати позивачу грошові компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 рік 45 діб, за 2018 рік 45 діб, за 2019 рік 45 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби, перерахованого відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 565 «Про проведення перерахунку» за посадою заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

У заявах по суті справи сторони, обґрунтовуючи свої протилежні позиції, наводять різні розрахунки одноденного грошового забезпечення для виплати грошової компенсації невикористаних позивачем відпусток за відповідні періоди.

З цього приводу суд зазначає, що спір у цій справі має немайновий характер. У позові відсутні позовні вимоги ні про стягнення з відповідача грошової компенсації, ні про нарахування та виплати вказаної компенсації в конкретному розмірі.

Відповідні доводи сторін щодо розміру грошової компенсації не стосується предмета позову, а тому суд їх не розглядав.

При цьому суд враховав позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (серія A, № 303-A; п.29).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 11.12.2022, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 992,40 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо не задоволення звернення ОСОБА_1 з вимогою нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017, 2018, 2019 роки за посадою заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001; ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної чергової відпустки за 2017 рік - 45 діб, за 2018 рік - 45 діб, за 2019 рік - 45 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби, перерахованого відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 565 «Про проведення перерахунку» за посадою заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 992 (Дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 14 лютого 2023 року