Справа № 520/26082/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
13 лютого 2023 року справа №520/26082/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням осіб (у письмовому провадженні) адміністративну справі
за позовною заявою ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дій,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.12.2017 по 30.11.2021;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.12.2017 по 30.11.2021 у розмірі 142 262,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на момент виключення його зі списків особового складу, зокрема 08.12.2017, відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з ним. Зазначає, що остаточний розрахунок з ним проведений відповідачем 30.11.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №520/8355/21, тобто з порушенням строків встановлених статтею 116 Кодексу законів про працю України. На переконання позивача, зазначене - є підставою для відповідальності відповідача, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 позовну заяву у цій справі залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, довідку про розмір середнього заробітку, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівників підприємств, установ і організацій усіх форм власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, позовну заяву з її копією (копіями), відповідно до учасників справи, із визначенням суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.12.2017 по 30.11.2021. На адресу суду у строк, встановлений судом, позивачем надано заяву про усунення недоліків позовної заяви разом з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням осіб.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Водночас, вказаною ухвалою витребувано від Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба інформацію щодо отримання ОСОБА_1 від Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суми всіх отриманих виплат на день звільнення.

Відповідач 12.01.2023 до суду надав відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до фонду оплати праці та, на думку відповідача, не є складовою заробітної плати. Вказує, що виплата середнього заробітку носить компенсаторний характер. На переконання відповідача, положення Кодексу законів про працю України не розповсюджується на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Стверджує, що виплата індексації (у даному випадку за рішенням суду) не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку.

Відповідач 06.02.2023 засобами поштового зв`язку надіслав витребувані документи.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення з 08.12.2017.

При звільненні з військової служби з позивачем відповідачем непроведено у повному обсязі остаточний розрахунок, зокрема, нездійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.12.2017.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

З автоматизованої програми «Спеціалізоване діловодство суду» суд встановив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №520/8355/21, зокрема, зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по дату виключення зі списків особового складу університету включно із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням у частині відмови у задоволенні позову стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008, подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 у справі №520/8355/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №520/8355/21 скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення - січень 2008 та зобов`язання Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008.

Прийнято у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №520/8355/21 залишено без змін.

Враховуючи положення статтей 14, 255 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач добровільно провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.12.2017 у відповідності до вказаного рішення суду 30.11.2021 у розмірі 34 062,57 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» позивача.

Позивач, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, звернувся до суду з цією позовною заявою.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон України №2011-ХІІ у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства неврегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби неврегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №240/11214/19, від 24.12.2020 у справі №340/401/20, від 05.08.2020 у справі №826/20350/16, від 15.07.2020 у справі №824/144/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 26.06.2019 у справі №826/15235/16.

Положеннями статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

У даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на отримання індексації грошового забезпечення просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.04.2021 у справі №120/3857/19-а.

Щодо суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 00.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як убачається з абзацу 2 пункту 7 Порядку №260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до пункту 1 підпункту 4 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з органу Держприкордонслужби (крім випадків, коли законодавством передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні) виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали.

Таким чином, військовослужбовцям виплачується грошове забезпечення у повному обсязі незалежно від того чи перебувають вони у розпорядженні чи на лікуванні.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні.

Таким чином, військовослужбовці отримують грошове забезпечення не за робочі дні, а за календарні дні, тому при розрахунку середньоденного заробітку необхідно брати кількість календарних днів.

Суд зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

У ході судового розгляду встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні у частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 09.12.2017 по 30.11.2021 у розмірі 142 262,99 грн., виплата якої проведена відповідачем 30.11.2021.

Відтак, остаточний розрахунок із позивачем проведений відповідачем саме - 30.11.2021.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача 08.12.2017 та дату остаточного розрахунку - 30.11.2021, суд приходить до висновку, що відповідачем фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати зазначеної сум індексації, проведений поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, та затримка складає 1453 календарних днів, що є підставою для виплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки.

Як зазначалось, днем виключення позивача зі списків військової частини та всіх видів грошового забезпечення є 08.12.2017. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є жовтень 2017 року (31 календарний день) та листопад 2017 року (30 календарних днів).

Згідно довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про розмір грошового забезпечення за жовтень - листопад 2017 року, грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за жовтень - листопад 2017 року) становить 30 633,60 грн. (15 326,80 грн. + 15 326,80 грн.), тобто середньомісячна заробітна плата позивача складає 15 326,80 грн. ((30 633,60 грн. + 30 633,60 грн.)/2)

Так, у жовтні 2017 року та листопаді 2017 року було 61 день, отже середньоденна заробітна плата позивача за два повних місяці служби склала 502,19 грн.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (08.12.2017) та дату виплати заборгованості (30.11.2021), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1453 днів.

Отже, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 09.12.2017 (наступний день після звільнення) по 30.11.2021 (день виплати заборгованості) становить 729 682,07 грн. (502,19 грн.- середньоденний заробіток позивача х 1453 дні).

Згідно інформації з розрахунково-платіжної відомості, позивач на день звільнення (08.12.2017) з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба отримав 248 731,07 грн.

Як зазначалося, у день звільнення позивача зі служби 08.12.2017, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, у розмірі 34 062,57 грн. (за рішенням ХОАС у справі 520/9738/2020).

Таким чином, у даній справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 282 793,64 грн., з яких: грошове забезпечення на момент звільнення - 248 731,07 грн. (88%) та індексація грошового забезпечення 34 062,57 грн. (12%).

Обрахована судом відповідно до Порядку №100 сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно становить - 729 682,07 грн.

Відтак, з врахуванням позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 87 562,00 грн. (12% від 729 682,07 грн.), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком

Таким чином, середній заробіток за спірний період становить 729 682,07 грн., що в двічі більше, а в разі його зменшення у спосіб, зазначений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, складе 87 562,00 грн., що є також неспівмірним, оскільки перевищуватиме суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

Суд вказує, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості.

Тому, визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає, що розмір відшкодування має повністю відповідати сумі недоплачених коштів у розмірі 34 062,57 грн., яка є на 100% співмірною з його порушеним правом.

Таке зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача.

Беручи до уваги наведене, суд вважає для повного відновлення прав позивача слід задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення з 08.12.2017 по день фактичної виплати індексації 30.11.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При цьому принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову застосовується щодо позовних вимог майнового характеру.

Встановлено, що адміністративний позов у цій справі містить вимогу майнового характеру.

Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача у разі повного задоволення позовних вимог на думку позивача становить 142 262,99 грн. При цьому суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Отже, суд дійшов висновку, що сума 34 062,57 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні була б співмірною з урахуванням правової позиції Верховного Суду.

Таким чином, судом задоволено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 34 062,57 грн., що у співвідношенні до загальної суми позову становить 24%.

Отже, такий самий відсоток судового збору від сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви необхідно стягнути на його користь, що є пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно 24% від сплаченого судового збору за подання цієї позовної заяви становить 341,43 грн., що має бути відшкодований за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вулиця Сумська, 77/79, місто Харків, 61023, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дій - задовольнити частково.

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 09.12.2017 по 30.11.2021 у розмірі 34 062,57 грн. (тридцять чотири тисячі шістдесят дві гривні 57 копійок).

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 09.12.2017 по 30.11.2021 у розмірі 34 062,57 грн. (тридцять чотири тисячі шістдесят дві гривні 57 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 341,43 грн. (триста сорок одна гривня 43 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення буде виготовлено 13.02.2023.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА