Справа № 160/14919/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/14919/22

головуючий суддя І інстанції Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року в адміністративній справі №160/14919/22 за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №582-11/VІІІ від 19.11.2021 «Про висловлення недовіри та дострокове припинення повноважень Петропавлівського селищного голови ОСОБА_1 »;

-визнати незаконним звільнення з публічної служби в органах місцевого самоврядування з виборної посади Петропавлівського селищного голови Синельниківського району Дніпропетровської області Яблуновського Максима Миколайовича;

-поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді селищного голови Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з 23.11.2021 року;

-стягнути з Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.11.2021 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку 812,04 грн. в день без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було повернуто на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що строк звернення до суду був пропущений останнім з поважних причин, оскільки з огляду на введення на території України режиму воєнного стану, він зі своєю сім`єю вимушений був покинути межі Дніпропетровської області. Зауважено про перебування представника позивача добровольцем у складі добровольчого формування Дніпровської міської територіальної громади «Варта Дніпра», та як наслідок неможливості подання адміністративного позову у більш ранні строки.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а поважні підстави для його поновлення відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, в тому числі, які випливають з публічної служби, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом даного спору виступає визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування (селищної ради) та поновлення позивача на роботі на посаді селищного голови Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з 23.11.2021 року, тобто даний спір випливає з питань звільнення з публічної служби.

Отже, з огляду на вказані обставини справи, строк на подання адміністративного позову у даній справі становить один місяць з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2021 року позивачем було подано до суду першої інстанції адміністративний позов з того самого предмету та до того самого відповідача, як заявлено в межах даного спору.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року по справі № 160/24946/21 позовну заяву ОСОБА_1 було повернуту заявнику з підстав непідтвердження представником своїх повноважень.

Наведена ухвала була оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року в адміністративній справі №160/24946/21 було повернуто заявнику з підстав несплати судового збору.

Таким чином, з зазначених обставин справ вбачається, що станом на 08.12.2021 року (дата первинного подання адміністративного позову) позивач був обізнаний про зміст спірного рішення відповідача.

В свою чергу, відповідно до конверту, яким адміністративний позов повторно був направлений на адресу суду першої інстанції, останній був поданий до відділу поштового зв`язку 23.09.2022 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідно до пояснень позивача, строк звернення до суду був пропущений останнім з поважних підстав, оскільки з огляду на введення на території України режиму воєнного стану та ведення бойових дій на території, що межує з Дніпропетровською областю, останній був вимушений виїхати за її межі зі своєю сім`єю.

Так, надаючи оцінку доводам скаржника про те, що пропуск строку на апеляційне оскарження пов`язаний із введенням воєнного стану, суд зазначає, що введення з 24.02.2022 воєнного стану є безумовною підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку. Однак, між введенням воєнного стану і пропуском процесуального строку повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок.

Колегія суддів зауважує, що питання поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Натомість, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на подання адміністративного позову у всіх абсолютно випадках.

Також, слід зауважити також, що Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін в частині процесуальних строків, до КАС України не вносилось.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було подано до суду будь-яких доказів перебування за межами Дніпропетровської області з зазначенням конкретних дат (періоду) та, як наслідок, неможливості подання адміністративного позову у більш ранні строки (зокрема через засоби поштового зв`язку з території інших областей України).

При цьому, надана позивачем розписка про отримання ним 09.08.2022 року копії ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 по кримінальній справі №188/230/22, не є належним доказом виїзду позивача та повернення останнього, саме в наведену дату.

Що стосується посилань позивача на його юридичну необізнаність (відсутність достатніх правових знань, навичків та тонкощів судового процесу) та, як наслідок неможливості самостійного звернення до суду, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що юридична необізнаність особи не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду.

Відносно посилань позивача на перебування його представника з 07.04.2022 добровольцем у складі добровольчого формування Дніпровської міської територіальної громади «Варта Дніпра» та неможливості подання адміністративного позову у найкоротші строки, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки позивач, на якого приписами КАС України покладено обов`язок добросовісної реалізації належного йому права на подання адміністративного позову, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків.

Так, позивач не був позбавлений можливості укласти договір про надання професійної правничої допомоги з іншим адвокатом та, як наслідок, здійснити реалізацію своїх прав та обов`язків, з дотриманням вимог КАС України. В свою чергу, доказів зворотного позивачем до суду подано не було.

Інших доказів або пояснень, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду, не встановлено та матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів зауважує, що з урахуванням приписів ч. 8 ст. 169 КАС України, позивач дійсно не позбавлений права повторного звернення до адміністративного суду після повернення його первісного адміністративного позову, однак таке звернення повинно відбуватись у найкоротші строки, тобто останній не повинен допустити необ`єктивного тривалого зволікання з таким зверненням.

В даному випадку, з урахуванням вище встановлених обставин справи та надання їм правової оцінки, такого найкоротшого звернення не відбулось (ухвала про повернення апеляційної скарги 19.05.2022 року, повторне звернення з позовом 23.09.2022 року) при тому, що позивач повинен цікавитись результатом розгляду його справи та проявляти в цьому випадку розумну обачливість.

Таким чином, з огляду на наведені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно неповажності підстав пропуску строку на подання позивачем адміністративного позову в межах даної справи та правомірності його повернення.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року в адміністративній справі №160/14919/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку за наявності підстав, передбачених ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко