Справа № 440/13670/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 р. Справа № 440/13670/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2022, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, по справі № 440/13670/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (надалі - відповідач, Центр БВПД), у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо не належного розгляду його заяви вих. №П-1470 від 29.06.2021 про призначення адвоката для надання правової допомоги у виді складення документів процесуального характеру до Вищої ради правосуддя - дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021), клопотання про витребування доказів, інших заяв та клопотань, необхідних для подання даної дисциплінарної скарги, прийняття Полтавським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі його заяви наказу від 09.07.2021 №1095 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у виді здійснення представництва на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.06.2021 вих.№П-1470 та видачі на підставі нього доручення від 15.07.2021 №512 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у виді здійснення представництва у Вищій раді правосуддя з питання притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021);

визнати нечинним та скасувати наказ Центру БВПД від 09.07.2021 №1095 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у виді здійснення представництва інтересів згідно із заявою від 29.06.2021 вих.№П-1470 та зобов`язати відповідача належно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 вих.№П-1470, про що винести відповідне рішення згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про безоплатну правову допомогу";

стягнути з Центру БВПД на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем права ОСОБА_1 на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки надане призначеному захиснику - адвокату Фабру Є.А. доручення Центру БВПД від 15.07.2021 №512 видане лише для здійснення представництва інтересів у Вищій раді правосуддя, тоді як позивач у заяві від 29.06.2021 просив призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, що є іншим видом безоплатної правової допомоги.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 440/13670/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідач протиправно уповноважив представника позивача на представництво інтересів позивача у ВРП, хоча останній просив лише скласти процесуальні документи з питання притягнення певного судді до відповідальності, чим вважає порушено право позивача на безоплатну правову допомогу.

Відповідач не погодився з вимогами апеляційної скарги та надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 440/13670/21 залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказав, що безоплатна вторинна допомога надана, та прийнята позивачем, про що свідчить відповідна заява позивача від 15.02.2022.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з 24.05.2015 відбуває покарання в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

01.07.2021 до Центру БВПД надійшла заява засудженого ОСОБА_1 від 29.06.2021 про призначення захисника для надання правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру, зокрема до Вищої ради правосуддя дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021), клопотання про витребування доказів, інших заяв та клопотань, необхідних для подання даної дисциплінарної скарги /а.с. 25, 26-28/.

09.07.2021 Центром БВПД виданий наказ №1095 "Про надання безоплатної вторинної правової допомоги О.А. Пальку", відповідно до пункту 1 якого наказано надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 17, частини третьої статті 19 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.06.2021 вх.№1104/01-24 від 01.07.2021 /а.с. 29/.

15.07.2021 відповідачем видане доручення № 512 для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким призначено адвоката Фабра Євгенія Альбертовича (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 31.10.2017 №1930) для надання безоплатної вторинної правової допомоги: здійснення представництва інтересів у Вищій раді правосуддя з питання притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 по справі №554/7814/20 (Пр. №1-кс-554/5991/2021), ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Адвокату доручено забезпечити надання безоплатної вторинної правової допомоги Клієнту в межах повноважень, визначених довіреністю, а у разі здійснення захисту (представництва інтересів потерпілого або свідка у кримінальному провадженні) - в межах процесуальних прав і обов`язків, визначених КПК України, протягом строку дії цього доручення /а.с. 31/.

Вважаючи свої права порушеними, а дії відповідача протиправними, оскільки видане доручення не надає повноважень адвокату на складення процесуальних документів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності порушення прав позивача з боку відповідача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У цій справі позивач оспорює протиправні, як на його думку, дії та індивідуальні акти суб`єкта владних повноважень - Центру БВПД щодо надання засудженому безоплатної вторинної правової допомоги, а спір стосується визначення обсягу такої допомоги.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено у Законі України від 02.06.2011 №3460-VI "Про безоплатну правову допомогу" /надалі - Закон №3460-VI/.

Статтею 1 Закону №3460-VI передбачено, що безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно зі статтею 3 Закону №3460-VI право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

За змістом пункту 7 частини першої статті 14 Закону №3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України, зокрема, мають особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

У силу статті 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Статтею 16 Закону №3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 №967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.05.2016 №1487/5) місцеві центри відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правової допомоги протягом десяти днів з дня надходження зазначеного звернення (пп. 4); надають правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань (пп. 5); забезпечують складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (пп. 6); забезпечують представництво інтересів осіб, визначених пунктами 1-2-3, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам (пп. 10); забезпечують складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам / уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку; (пп. 11); розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку (пп. 15); приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні (пп. 16).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами першою, третьою, четвертою якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи. Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

А відповідно до частини першої статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Аналіз наведених правових норм права дає підстави для висновку, що право на отримання безоплатної правової допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі №3460-VI.

Вказаний Закон виокремлює два види безоплатної правової допомоги:

1) безоплатну первинну правову допомогу, яка надається в повному обсязі усім особам, які перебувають під юрисдикцією України,

2) безоплатну вторинну правову допомогу, яка надається певній категорії осіб, у випадках, передбачених цим Законом.

Перелік правових послуг, які охоплює безоплатна первинна правова допомога, а також порядок їх надання, відмінний від переліку та порядку надання правових послуг в межах безоплатної вторинної правової допомоги.

Ця відмінність зумовлена тим, що за приписами Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина перша статті 7 Закону №3460-VI), тоді як безоплатна вторинна правова допомога є видом державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина перша статті 13 Закону №3460-VI).

Отже, до переліку правових послуг в межах безоплатної первинної правової допомоги Законом №3460-VI віднесено, зокрема, такі види правових послуг, як надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), тоді як безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Отже, в межах безоплатної первинної правової допомоги можуть бути складені усі документи правового характеру (заяви, скарги та інші документи), крім документів процесуального характеру, складення яких є правовою послугою в межах надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Законодавство України не містить визначення понять документ правового характеру, документ процесуального характеру. Водночас аналіз змісту положень Закону №3460-VI у їх взаємозв`язку свідчить, що документ правового характеру є поняттям більш широким і включає заяви, скарги, інші документи, в тому числі і документи процесуального характеру.

Аналізуючи поняття документів процесуального характеру, складання яких Законом №3460-VI визначається як правова послуга в межах безоплатної вторинної правової допомоги, суд враховує, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. При цьому у силу частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (надалі - Закон №1402-VIII) судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. За змістом частини першої статті 8 вказаного Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судові процедури регламентовані в Україні такими процесуальними законами як Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України. Усі ці процесуальні закони оперують таким поняттям як процесуальний документ, який складається як судом, так і іншими учасниками процесу.

Так, зокрема, частиною другою статті 35 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Аналогічні положення визначені у статті 18 КАС України, статті 6 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що саме процесуальними законами передбачені види, порядок складення і подання процесуальних документів.

Суд також враховує, що за приписами пункту 5 частини першої статті 27 Закону №3460-VI Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом пункту 1-2 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №1048), для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами.

Зважаючи на викладене вище, проаналізувавши норми Закону №3460-VI та інших актів законодавства, суд дійшов висновку, що під документом процесуального характеру, складення якого є правовою послугою в межах безплатної вторинної правової допомоги, у Законі №3460-VI розуміється документ, що складається відповідно до вимог процесуального закону.

Водночас у цій справі суд першої інстанції встановив, що позивач, звернувшись через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" до Центру БПВД із заявою про призначення захисника для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 29.06.2021 вих.№П-1470 /а.с. 25/, просив призначити адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема:

- дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021);

- клопотань про витребування доказів, інших заяв та клопотань, необхідних для подання даної дисциплінарної скарги.

Так, у своїй заяві про призначення захисника для надання безоплатної вторинної правової допомоги позивач, крім дисциплінарної скарги, зазначив й інші заяви та клопотання, необхідні для її подання.

За приписами частини першої статті 106 Закону №1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження.

Відповідно до приписів частини першої статті 107 Закону №1402-VIII право на звернення із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх керівників або представників. Адвокат зобов`язаний перевірити факти, що можуть тягнути за собою дисциплінарну відповідальність судді, до подання відповідної дисциплінарної скарги.

Згідно із частиною другою статті 107 Закону №1402-VIII дисциплінарна скарга подається у письмовій формі та повинна містити такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку; 2) прізвище, ім`я, по батькові та посада судді (суддів), щодо якого (яких) подано скаргу; 3) конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 цього Закону може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді; 4) посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені скаржником відомості.

Дисциплінарна скарга підписується скаржником із зазначенням дати її підписання.

Враховуючи викладене, дисциплінарна скарга щодо судді не є документом процесуального характеру, оскільки передбачена не процесуальним законом, а Законом №1402-VIII, що містить норми матеріального, а не процесуального права.

Крім того, статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України Про звернення громадян під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 12 Закону України Про звернення громадян дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Таким чином, Закон України Про звернення громадян поширюється на розгляд інших звернень громадян, у тому числі, заяв, клопотань до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків крім тих, що визначені статтею 12 цього Закону.

Отже, інші заяви та клопотання, які позивач зазначає у своїй заяві від 29.06.2021 також не є документами процесуального характеру, оскільки не передбачені нормами процесуального права, а передбачені положеннями матеріального права, зокрема Законом України "Про звернення громадян", а тому складення таких заяв та клопотань не підпадають під пункт 3 частини другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Підсумовуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що питання, стосовно яких позивач просив надати безоплатну вторинну правову допомогу у своїй заяві від 29.06.2021 вих.№П-1470, безпосередньо не стосувалися складення документів процесуального характеру, оскільки документи, вказані у заяві, передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та Законом України "Про звернення громадян", а не процесуальним законом.

З огляду на викладене вище, колегія суддів помилковими доводи позивача про необхідність застосування до спірних відносин пункту 3 частини другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

При цьому пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такий види правових послуг як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Складовою здійснення захисником (адвокатом) представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, є складення відповідних документів правового характеру, а отже, складення документів правового характеру охоплюється таким видом безоплатної вторинної правової допомоги як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, зокрема, в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що метою звернення позивача до Центру БПВД у спірних відносинах було отримання безоплатної вторинної правової допомоги щодо складання дисциплінарної скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя, відповідач наказом від 09.07.2021 №1095 та у дорученні від 15.07.2021 №512 правомірно визначив надати ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу у вигляді здійснення представництва його інтересів у Вищій раді правосуддя з питання притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 по справі №554/7814/20 (Пр. №1-кс-554/5991/2021).

За обставин цього спору суд встановив, що на підставі доручення від 15.07.2021 №512 адвокат Фабро Є.А. 16.07.2021 провів конфіденційне побачення з засудженим ОСОБА_1 , під час якого погоджено правову позицію щодо здійснення представництва інтересів позивача у Вищій раді правосуддя.

За результатами наданої допомоги позивач написав заяву від 15.02.2022, в якій повідомив про складання адвокатом Фабро Є.А. документів згідно його заяви та про те, що не потребує правової допомоги та представництва інтересів у Вищій раді правосуддя.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції не встановлено а позивачем не доведено факту порушення його права на вторинну допомогу, отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

Разом з цим, відповідач на виконання вимог частини другої статті 77 КАС України надав суду належні і допустимі докази, що безоплатна вторинна правова допомога у спірних відносинах позивачу надана за визначеним законом обсягом.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 по справі № 440/13670/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко