Справа № 420/15674/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» до Черкаської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA902000/2022/000036/2 вiд 21.10.2022 року

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» до Черкаської митниці, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA902000/2022/000036/2 вiд 21.10.2022 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час декларування товарів, позивачем було подано повний пакет документів, необхідний для митного оформлення вказаного в декларації товару.

Також представник позивача зазначив, що на електронний запит митниці, декларантом було додатково подано наступні документи: прайс-лист від постачальника (продавця); комерційна пропозиція.

За твердженням представника позивача, не дивлячись на подання позивачем повного пакету необхідних, передбачених митним кодексом України документів, Митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості за резервним методом. У зв`язку із таким рішенням Відповідача, позивач був змушений додатково надмірно сплатити: мито 54 405,15 грн.; ПДВ 228 501,60 грн.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості є протиправним, оскільки було прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності та визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідачем до суду поданий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів заявлених за МД від 21.10.2022 №UA902020/2022/208502 (відмовлена) митницею встановлено, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару, яка підлягає сплаті.

Представник відповідача вказує, що враховуючи наявні у митниці відомості, станом на 21.10.2022 в наданих декларантом документах на підтвердження заявленої митної вартості наявні розбіжності, які не було усунуто, про які митниці повідомляла декларанта електронним повідомленням (надана комерційна пропозиція не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, повноту їх включення до ціни, та відповідно, до митної вартості товарів). Враховуючи викладене, в наявних у митниці документах, які надавались декларантом на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, повноту їх включення до ціни, та відповідно, до митної вартості товарів. Наявні обставини визначені ч. 2 статті 58 Митного кодексу України, які декларантом не усунуто, які унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом.

Також представник відповідача вказує, що у митниці наявна інформація про вартість подібних товарів щодо оцінюваного товару на рівні 5,07 дол.США/кг (за технічними характеристиками, країною виробництва), які продавались на експорт в Україну у максимально наближений період до часу до ввезення партії оцінюваних товарів (також за контрактом укладеним безпосередньо з виробником товару), митну вартість яких було визнано за МД від 26.09.2022 № UA100180/2022/27564. Декларанту запропоновано визначити митну вартість товару за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів використовуючи наявну у митниці інформацію. Джерело інформації: МД від 26.09.2022 № UA100180/2022/27564. Декларанту було повідомлено, що відповідно до п.2 ч. 3 ст. 52 МКУ декларант має право письмово звернутись до митниці щодо випуску товару у вільний обіг під надання гарантій у порядку встановленому законодавством України. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 52 Митного кодексу України, декларант має право у порядку визначеному главою 4 МКУ оскаржити рішення митниці щодо коригування митної вартості. Товари випущені у вільний обіг за митною декларацією від 21.10.2022 №UA902020/2022/208549 шляхом надання гарантій на підставі частини 7 ст. 55 Митного кодексу України та відповідно до розділу Х Митного кодексу України. Різниця між платежами, які заявлялись декларантом та які повинні бути сплачені, у зв`язку із винесенням рішення про коригування митної вартості від 21.10.2022 UAUA902000/2022/000036/2, становить - 282 906,75 гривень. Враховуючи зазначене, за твердженням представника відповідача, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митницею було повідомлено декларанту про обґрунтовані сумніви у достовірності поданих документів, причини та сумніви, що призвело до наявності підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості від 21.10.2022 UAUA902000/2022/000036/2.

На підставі викладеного представник відповідача у задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що між ТОВ «МЕГАОПТСТРОЙ» (Покупець) та HOMA APPLIANCES CO. LTD. (Продавець) був укладений контракт № CH-UA-20/03/06 від 06.03.2020 р. предметом якого є купівля холодильного обладнання за номенклатурою, кількістю та вартістю, відповідно до супровідних документів.

З метою митного оформлення товару «Морозильники типу "скриня" місткістю 251 л, 380л, 290л. Побутові, нові, хладогент R600a,класу ізобутан», поставленого на підставі вказаного контракту, декларант 21.10.2022 р. подав до підрозділу митного оформлення Черкаської митниці електронну митну декларацію типу ІМ-40-ДЕ №UA902020/2022/208502.

Для митного оформлення було надано наступний перелік документів:

Пакувальний лист (Packing list) б/н від 09.12.2021

Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) ВІН21120562 від 09.12.2021

Коносамент (Bill of lading) COSU від 15.12.2021

Автотранспортна накладна (Road consignment note) 378 від 23.02.2022

Автотранспортна накладна (Road consignment note) 852582 від 23.02.2022

Автотранспортна накладна (Road consignment note) 852583 від 23.02.2022

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №67 від 09.12.2021, б/н від 10.06.2020, б/н від 20.08.2020, б/н від 07.12.2020.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівліпродажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів CH-UA-20/03/06 від 03.06.2020

Інші некласифіковані документи Технічний опис 01.02.2021

Інші некласифіковані документи Технічний опис 01.06.2021

Інші некласифіковані документи Технічний опис 29.06.2021

Ціна товару визначена за 1 методом 25660,00 дол. США, митна вартість товару 338350,28 грн.

21.10.2022 року декларантом на повідомлення митного органу надано лист від 21.10.2022 до якого додано комерційну пропозицію. Також повідомлено митний орган, що більше документів надаватися не буде та про відсутність інформації щодо ідентичних та подібних товарів.

21.10.2022 року Черкаською митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів №902000/2022/000036/2.

Так, у рішенні про визначення митної вартості товарів зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме:

Декларантом визначено та заявлено митниці митну вартість партії оцінюваного товару за ціною угоди із зазначенням в графі 44 митної декларації під кодом 4104 реквізитів зовнішньоекономічного договору від 06.03.2018 № CH-UA-20/03/06. За умовами розділу 3 цього договору поставка вважається виконаною у повному обсязі за умови зазначення в товаросупровідних документах посилання на даний контракт. В наданих митниці товаросупровідних документах (інвойсі від 09.12.2021 № ВІН21120562, CMR від 23.02.2022 № 387, 852582, 852583, коносаменті від 15.12.2021 №COSU) відомості про контракт відсутні. Таким чином, невідомо в рамках якої зовнішньоекономічної угоди здійснювалась поставка партії оцінюваного товару.

За умовами розділу 2 з/е контракту від 06.03.2018 № CH-UA-20/03/06 кількість кожної партії товару повинно відповідати товаросупровідним документам та додатково перевіряється за рахунок покупця. Декларантом не заявлено митниці про включення або додавання до ціни товари зазначених витрат, які є обов`язковими складовими митної вартості товару та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені.

Відповідно умов розділу 3 контракту від 06.03.2018 № CH-UA-20/03/06 зазначено, що товар постачається на умовах поставки CIF Одеса/Чорноморськ/Південний. Відповідно правил інтерпретації Інкотермс щодо умов поставки CIF на продавця покладається обов`язок забезпечити страхування на користь покупця та обов`язок за власний рахунок застрахувати вантаж. В контракті від 06.03.2018 №CH-UA-20/03/06 відсутні відомості про включення до ціни товару вартості транспортування та страхування, які є обов`язковими складовими митної вартості товару та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України та повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені. Відповідно до ч.10 статті 58 Митного кодексу України витрати на страхування є обов`язковою складовою митної вартості, які повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені. Відповідно до ч. 2 статті 53 Митного кодексу України страхові документи є обов`язковими для подання митниці декларантом.

Відповідно умов розділу 3 контракту від 06.03.2018 №CH-UA-20/03/06 якість товару повинна підтверджуватись документально. Декларантом не надано документальне підтвердження від виробника щодо якісних характеристик товару, які значною мірою впливають на його вартість.

Відповідно відомостей коносамента від 15.12.2021 №COSU партія оцінюваного товару була відвантажена на експорт в Україну в грудні 2021 року, у кількості 12020 кг брутто, а саме трьома 40-футовими контейнерами підвищено місткості. Митницею встановлено на підставі інформації, яка одержується митницею з офіційних джерел (лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.11.2021 №2261) щодо вартості витрат на транспортування великотоннажними суднами, що мінімальна вартість транспортування 40 футового контейнера підвищеної місткості з Китаю до порту Одеса становила 11 950 дол. США. Декларантом визначено та заявлено митниці митну вартість партії оцінюваного товару за ціною угоди, яка становить 25660 дол.США на умовах поставки CIF Одеса, що значно нижче вартості транспортування 3-х 40 футових контейнерів підвищеної місткості з Китаю до порту Одеса (11950x3=35850 дол.США).

Зважаючи на вищевикладене, у митниці наявні обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо включення до митної вартості оцінюваного товару всіх обов`язкових складових митної вартості відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 7 ГАТТ зазначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продасться або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

В зв`язку з вищевикладеним, на підставі пункту 3 статті 53 Митного кодексу України, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третії особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- копію митної декларації країни відправлення.

На підставі ч. 6 статті 53 митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може надати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару, у тому числі на усунення обставин визначених ч.3 статті 53 та ч.2 статті 58 Митного кодексу України.

21.10.2022 о 14 год. 50 хв. декларантом додатково надано комерційну пропозицію, а також проінформовано митницю, що надати додаткові документи не має можливості.

Таким чином, станом на 21.10.2022 року термін надання митниці додаткових документів декларанта зупиняється відповідно до вимог статті 255 Митного кодексу України. Відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів органів доходів і зборів визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Враховуючи наявні у митниці відомості, станом на 21.10.2022 в наданих декларантом документах на підтвердження заявленої митної вартості наявні розбіжності, які не було усунуто. Враховуючи вищевикладене, в наявних у митниці документах, які надавались декларантом на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, відсутні всі відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, повноту їх включення до ціни, та відповідно, до митної вартості товарів. Наявні обставини визначені ч. 2 статті 58 Митного кодексу України, які декларантом не усунуто, які унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що у зв`язку з тим, що відповідно до норм Митного кодексу України, не передбачено часові нормативи для проведення консультації між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, в разі не надання до митниці письмової інформації про наявність у декларанта цінової інформації або ж відсутність такої, з метою уникнення безпідставної затримки митного оформлення, а саме безпідставного перевищення часу виконання митної формальності, митницею буде прийнято (в найкоротший термін з дотриманням норм ст. 255 Митного кодексу України) рішення про коригування митної вартості з врахуванням наявної у митного (та направленої декларанту) органу цінової інформації.

На виконання вимог ч. 3,4 ст. 57 Митного кодексу України, між декларантом та митним органом проведено консультацію з додержанням вимог щодо її конфіденційності.

В ході проведення консультації встановлено, що у митного органу та у декларанта відсутня інформація щодо митних вартостей ідентичних товарів щодо оцінюваного товару, які б продавались на експорт в Україну у максимально наближений період до часу до ввезення партії оцінюваних товарів, що унеможливлює застосування методу визначення митної вартості відповідно до положень ст. 59 Митного кодексу України.

У декларанта також відсутня інформація щодо митних вартостей подібних товарів щодо оцінюваного товару, які б продавались на експорт в Україну у максимально наближений період до часу ввезення партії оцінюваних товарів.

У митниці наявна інформація про вартість подібних товарів щодо оцінюваного товару на рівні 5,07 дол.США/кг (за технічними характеристиками, країною виробництва), які продавались на експорт в Україну у максимально наближений період до часу до ввезення партії оцінюваних товарів (також за контрактом укладеним безпосередньо з виробником товару), митну вартість яких було визнано за МД від 26.09.2022 №UA100180/2022/27564.

Декларанту запропоновано визначити митну вартість товару за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів використовуючи наявну у митниці інформацію.

Джерело інформації: МД від 26.09.2022 № UA100180/2022/27564.

Декларанту було повідомлено, що відповідно до п.2 ч. 3 ст. 52 МКУ декларант має право письмово звернутись до митниці щодо випуску товару у вільний обіг під надання гарантій у порядку встановленому законодавством України. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 52 Митного кодексу України, декларант має право у порядку визначеному главою 4 МКУ оскаржити рішення митниці щодо коригування митної вартості.

Товари випущені у вільний обіг за митною декларацією від 21.10.2022 №UA902020/2022/208549 шляхом надання гарантій на підставі частини 7 ст. 55 Митного кодексу України та відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Різниця між платежами, які заявлялись декларантом та які повинні бути сплачені, у зв`язку із винесенням рішення про коригування митної вартості від 21.10.2022 UA902000/2022/000036/2, становить - 282 906,75 гривень.

Не погоджуючись із прийнятим Одеською митницею рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою - другою статті 57 вказаного Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) па основі додавання вартості (обчислена вартість); і) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться па митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції").

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості товару №902000/2022/000036/2 від 21.10.2022 підстави його прийняття, суд зазначає таке.

Так, у рішенні про визначення митної вартості у разі використання митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен зазначити реквізити таких декларацій, а також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу - за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

У п.33 оскаржуваного рішення, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначені посилання на митні декларації, в порівнянні з якою співставлялась вартість товару. Визначити те, за яких обставин та який товар було переміщено через митний кордон, хто був контрагентом та на підставі яких документів визначалась вартість товару не вбачається можливим, оскільки використана інформація в оскаржуваному рішенні не відображена, наведене тільки посилання на реквізити МД.

Разом з тим, слід зауважити, що дослідивши митну декларацію №100180/2022/027564 від 26.09.2022 року, судом встановлено, що умови поставки FOB, на відміну від умов поставки зазначених в митній декларації позивача, саме CIF, що має суттєве значення для визначення ціни товару.

В рішенні про визначення митної вартості зазначено, що застосовується метод визначення митної вартості щодо подібних товарів використовуючи наявну у митниці інформацію.

Також в рішенні зазначено, що у митниці інформація про вартість подібних товарів щодо оцінюваного товару на рівні 5,07 дол.США/кг (за технічними характеристиками, країною виробництва), які продавались на експорт в Україну у максимально наближений період до часу до ввезення партії оцінюваних товарів (також за контрактом укладеним безпосередньо з виробником товару), митну вартість яких було визнано за МД від 26.09.2022 №UA100180/2022/27564.

Між тим, як вбачається з оскаржуваного рішень про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, та не зазначено корегування на умови поставки, та обсяг партії товару, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного суду 02 липня 2020 року справа №804/2061/17.

Згідно з приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Щодо доводів відповідача на те, що декларантом визначено та заявлено митниці митну вартість партії оцінюваного товару за ціною угоди із зазначенням в графі 44 митної декларації під кодом 4104 реквізитів зовнішньоекономічного договору від 06.03.2018 № CH-UA-20/03/06. За умовами розділу 3 цього договору поставка вважається виконаною у повному обсязі за умови зазначення в товаросупровідних документах посилання на даний контракт. В наданих митниці товаросупровідних документах (інвойсі від 09.12.2021 №ВІН21120562, CMR від 23.02.2022 № 387, 852582, 852583, коносаменті від 15.12.2021 №COSU) відомості про контракт відсутні. Таким чином, невідомо в рамках якої зовнішньоекономічної угоди здійснювалась поставка партії оцінюваного товару.

Так, суд зазначає наступне.

По-перше, в графі 44 митної декларації №UA902020/2022/208502 під кодом 4104 зазначено документ з реквізитами CH-UA-20/03/06 06.03.2020, 05.03.2023, що відповідає реквізитам контракту, на підставі якого здійснюється поставка товару, а не від 06.03.2018 як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до п. 3.4. контракту, зокрема зазначено, що обов`язок продавця в частині поставки товару буде вважатися виконаним в повному обсязі за умови зазначення в товаросупровідних документах посилання на даний контракт.

Продавцем складено специфікацію №67 від 09.12.2021 року, в якій з посиланням на контракт CH-UA-20/03/06 від 06.03.2020, зазначено кількість перелік товару, ціна та загальна вартість товару, а саме: 108 одиниць камер горизонтальних морозильних SMCF-316WM, ціна за одиницю 70 USD, загальна вартість 7560 USD; 75 одиниць камер горизонтальних морозильних SMCF-380WM, ціна за одиницю 144 USD, загальна вартість 10800 USD; 125 одиниць камер горизонтальних морозильних SMCF-260WM, ціна за одиницю 58,40 USD, загальна вартість 7300 USD. Загальна кількість товару 308 одиниць, загальна вартість товару 25660 USD.

В свою чергу, в інвойсі від 09.12.2021 №ВІН21120562, CMR від 23.02.2022 № 387, 852582, 852583, коносаменті від 15.12.2021 №COSU зазначений тай самий перелік товару, його кількість та вартість, тобто повна ідентичність інформації про товар, що свідчить про необґрунтованість доводів відповідача стосовно неможливості встановити в рамках якої зовнішньоекономічної угоди здійснювалась поставка партії оцінюваного товару.

Крім того, жодним нормативно правовим актом не встановлено обов`язковість зазначення номеру контракту в інвойсі, транспортній накладній та коносаменті. При цьому, специфікація, яка також є товаросупровідним документом, в повній мірі містить всю інформацію, яка необхідна для ідентифікації поставки товару.

Стосовно зауваження відповідача, що за умовами розділу 2 з/е контракту від 06.03.2018 № CH-UA-20/03/06 кількість кожної партії товару повинно відповідати товаросупровідним документам та додатково перевіряється за рахунок покупця. Декларантом не заявлено митниці про включення або додавання до ціни товари зазначених витрат, які є обов`язковими складовими митної вартості товару та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені.

Суд зазначає, що декларантом заявляється включення або додавання до ціни товари витрат у разі, якщо такі витрати були понесені.

Представник позивача в адміністративному позові наполягає на тому, що покупцем не було понесено жодних додаткових витрат, які відповідно до п. 10 ст. 58 МК України мають додаватись до ціни товару.

В свою чергу, зазначаючи про те, що декларантом не заявлено про такі витрати та не додано до ціни товару, відповідач не надав доказів того, що декларантом такі витрати дійсно понесено.

Відповідні докази відсутні і в матеріалах справи.

Отже, зазначені доводи відповідача є необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно умов розділу 3 контракту від 06.03.2018 № CH-UA-20/03/06 зазначено, що товар постачається на умовах поставки CIF Одеса/Чорноморськ/Південний. Відповідно правил інтерпретації Інкотермс щодо умов поставки CIF на продавця покладається обов`язок забезпечити страхування на користь покупця та обов`язок за власний рахунок застрахувати вантаж. В контракті від 06.03.2018 №CH-UA-20/03/06 відсутні відомості про включення до ціни товару вартості транспортування та страхування, які є обов`язковими складовими митної вартості товару та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України та повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені. Відповідно до ч.10 статті 58 Митного кодексу України витрати на страхування є обов`язковою складовою митної вартості, які повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені. Відповідно до ч. 2 статті 53 Митного кодексу України страхові документи є обов`язковими для подання митниці декларантом.

Також відповідачем зазначено, що відповідно відомостей коносамента від 15.12.2021 №COSU партія оцінюваного товару була відвантажена на експорт в Україну в грудні 2021 року, у кількості 12020 кг брутто, а саме трьома 40-футовими контейнерами підвищено місткості. Митницею встановлено на підставі інформації, яка одержується митницею з офіційних джерел (лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.11.2021 №2261) щодо вартості витрат на транспортування великотоннажними суднами, що мінімальна вартість транспортування 40 футового контейнера підвищеної місткості з Китаю до порту Одеса становила 11 950 дол. США. Декларантом визначено та заявлено митниці митну вартість партії оцінюваного товару за ціною угоди, яка становить 25660 дол.США на умовах поставки CIF Одеса, що значно нижче вартості транспортування 3-х 40 футових контейнерів підвищеної місткості з Китаю до порту Одеса (11950x3=35850 дол.США).

Зважаючи на вищевикладене, у митниці наявні обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо включення до митної вартості оцінюваного товару всіх обов`язкових складових митної вартості відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України.

Так, в контракті № CH-UA-20/03/06 від 06.03.2020 року визначено, що товар постачається на умовах поставки CIF Одеса/Чорноморськ/Південний.

Відповідно до п. 9.3 Інкотермс"C"- терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тому пункт, до якого він повинен оплачувати транспортні витрати, обов`язково має бути зазначений після відповідного "C"-терміна. За умовами термінів CIF і CIP продавець також повинен застрахувати товар і нести витрати щодо страхування. Оскільки точка розподілу витрат фіксована в країні призначення, договори з "C"- термінами часто помилково вважаються договорами прибуття, за якими продавець несе всі ризики та витрати до моменту фактичного прибуття товару до погодженого пункту.

В статті А.9 Розділу CIF зазначено наступне, що термін "вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Отже, продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Таким чином, витрати на страхування та транспортування вже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при визначенні митної вартості товару.

При цьому, сторони контракту, узгодивши умови поставки товару згідно з офіційними правилами Інкотермс 2010, тим самим встановили, що витрати на пакування, маркування, страхування та фрахту входять до ціни товару.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 09 липня 2020 року у справі №815/71/18.

Отже, відповідальність за оформлення документів щодо страхування товару та транспортування покладена на продавця, у зв`язку з чим позивач подав до митного оформлення ті документи які йому надані продавцем та відповідно не мав можливості подати будь-яких інших документів. В свою чергу, зважаючи на те, що товар прибув до місця призначення, у країні відправлення до вказаного документу зауваження були відсутні.

З урахуванням зазначеного, зауваження митного органу щодо того, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, покликаючись на лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» щодо визначення вартості перевезення, відповідач не надав його до суду.

Стосовно доводів відповідача щодо того, що відповідно умов розділу 3 контракту від 06.03.2018 №CH-UA-20/03/06 якість товару повинна підтверджуватись документально. Декларантом не надано документальне підтвердження від виробника щодо якісних характеристик товару, які значною мірою впливають на його вартість.

Однак документ, що підтверджує якість товару не містить жодної інформації, яка впливає на визначення вартості товару.

Крім того, митний орган посилається на ненадання декларантом наступних документів: виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Слід зазначити, що ненадання названих документів, не є підставою для здійснення коригування митної вартості товару. Відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи. Не надання додаткових документів не є підставою для здійснення коригування митної вартості (правова позиція Верховного Суду по справах 821/1617/17; 821/410/18; 821/289/18 та ін.).

Враховуючи те, що перелічені документи не є обов`язковим документом та не впливають на формування ціни товару, доводи відповідача стосовно неможливості визначення вартості товару з огляду на не подання до митного органу виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями є необґрунтованими.

Оскільки митний орган вправі витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та які передбачені статтею 53 МК України, то суд доходить висновку, що неподання позивачем зазначених документів за наведених обставин не може розглядатись як самодостатня підстава для обґрунтованих сумнівів щодо заявленої підприємством митної вартості ввезеного товару.

Таким чином, зазначене відповідачем зауваження жодним чином не впливає на можливість визначення митної вартості товарів.

Суд вказує на те, що згідно з усталеною судовою практикою у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Отже, відповідач не довів, що позивач сплатив за товар іншу суму ніж та, яка заявлена у якості митної вартості товару.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації).

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Посилання Відповідача в рішеннях про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта усіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA902000/2022/000036/2 від 21.10.2022 року.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 4244,00 грн, відповідно до платіжного доручення №11 від 27.10.2022 року.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, на користь позивача з Черкаської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4244,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зазначене відповідає алгоритму дій викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18

Представник позивача в адміністративному позові зазначив, що витрати позивача на правову допомогу складають 4000 грн.

Представником позивача до адміністративного позову додано договір про надання правової допомоги №1МОС від 05.01.2022 року, відповідно до п.4.2 гонорар складається з суми вартості послуг, що надаються клієнту в рамках даного договору та додаткових угод до нього.

Згідно з п.4.5 договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу складається з наступних послуг, що надаються бюро:

складання позовної заяви - 3000,00 грн;

прийняття участі у судовому засіданні в суді першої інстанції (незалежно від кількості судових засідань) 3000,00 грн;

складання апеляційної скарги/складання відзиву на апеляційну скаргу - 3500,00 грн;

прийняття участі у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (незалежно від кількості судових засідань) - 4000,00 грн;

складання касаційної скарги/відзиву на касаційну скаргу - 3500,00 грн;

прийнята участі у судовому засіданні в суді касаційної інстанції - 4000,00 грн.

Суд враховує, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду від відповідача не надходило.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №61-3416св18.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн. є необґрунтованим, з огляду на те, що розгляд справи здійснено без виклику сторін, а також враховуючи те, що представником позивача окрім адміністративного позову, інших документів до суду не подавалось.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 3000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» до Черкаської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA902000/2022/000036/2 вiд 21.10.2022 року задовольнити.

Визнання протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA902000/2022/000036/2 вiд 21.10.2022 року.

Стягнути з Черкаської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» сплачений судовий збір у розмірі 4244,00 грн (чотири тисячі двісті сорок чотири гривні 00 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (, адреса: вул. Нестерова, буд. 2-в, м. Херсон, 73003);

Відповідач: Черкаська митниця (, адреса: вул. Дашковича Остафія, буд. 76, м. Черкаси, 18007)

Суддя П.П.Марин