Справа № 420/17313/22
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 43 від 07.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.10.2022 із врахуванням документів про періоди навчання з 01.09.1979 по 30.06.1984 (архівна довідка № 14-86/01-412 від 13.11.1995 року, видана Одеською державною академією холоду; архівна довідка № 14-86/01-413 від 13.11.1995 року, видана Одеською державною академією холоду; виписка з залікової відомості (додаток до копії диплому) дата видачі: 09.11.1995 року; дублікат диплому серії НОМЕР_1 від 30.06.1996 року за № 3) при вирішенні питання про призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 03.10.2022 (дата звернення);

- судові витрати покласти на Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач має право на призначення пенсії за віком, оскільки досяг 60-річного віку, має стаж роботи понад 29 років. Водночас при зверненні до органів ПФУ позивач отримав відмову . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № С 43 від 07.10.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на недостатність стажу для призначення пенсії. Відповідач не зарахував до стажу роботи позивача певні періоди роботи через недоліки або неточності в записах трудової книжки (відсутня назва підприємства, відсутня печатка підприємства) та період навчання ( через недоліки в оформленні у виписки з залікової відомості та архівної довідки), що свідчить про формалізований підхід до призначення пенсії.

Вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправним, оскільки ним буда надана трудова книжка, яка є основним документом, який підтверджує трудовий стаж. Позивач за власною ініціативою додав до заяви про призначення пенсії архівні довідки, видані Одеською академією холоду, виписку із залікової відомості (додаток до копії диплому), дублікат диплому. Позивач зазначає, що не несе відповідальності за організацію ведення трудової книжки, неналежний порядок ведення трудової книжки посадовими особами роботодавця не може бути підставою позбавлення позивача його конституційного права на отримання пенсії за віком.

Ухвалою від 01.12.2022 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 10.01.2023.

12.12.2022 представник позивача надав суду копію трудової книжки позивача кращою якості.

15.12.2022 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Харківській області, в якому відповідач заперечує проти позову, просить відмовити в його задоволенні. Зазначає, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії страховий стаж роботи позивача складав 24 роки 11 місяців 14 днів, тоді як необхідно було не менше 29 років. Позивачу не враховані періоди роботи з 04.03.1991 по 09.08.1992, з 14.04.1993 по 30.08.1994 через відсутність в трудовій книжці назви підприємства, період з 21.07.1986 по 14.07.1987 не врахований внаслідок не відповідності печатки назві підприємства. Період навчання 01.09.1979 по 30.06.1984 в Одеському технологічному інституті холодильної промисловості не зарахований до загального стажу, оскільки в архівній довідці про навчання ім`я та по батькові позивача скорочене, а наданій виписці із залікової відомості посилання на дублікат диплому від 09.11.1995 № 14-87 , що не відповідає номеру та даті диплому (№3 від 30.06.1996).

Також у відзиві відповідач просить залучити співвідповідачем Головне управління ПФУ в Одеській області, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та тому, що позов містить вимогу про виплату пенсії.

16.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає про подання уточнюючих документів про періоди навчання. 27.01.2023 представником позивача надані додаткові пояснення по справі.

03.01.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення розгляду справи в порядку відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Ухвалою від 09.01.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання.

Ухвалою від 10.01.2023 подальший розгляд справи вирішено проводити в письмовому провадженні без виклику представників сторін, приймаючи до уваги віддаленість відповідача, воєнний стан в країні, постійні відключення електроенергії в приміщенні суду. .

Клопотання про залучення співвідповідачем Головне управління ПФУ в Одеській області суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не заявляє позовних вимог до Головного управління ПФУ в Одеській області. А тільки факт того, що електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії, не є достатньою підставою такого залучення. Крім цього, позивач ще не є пенсіонером, на обліку як пенсіонер в ГУ ПФУ в Одеській області не перебуває, оскільки у призначенні пенсії йому було відмовлено саме відповідачем, а не ГУ ПФУ в Одеській області.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд встановив, що 03.10.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 4.8 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та "Про захист персональних даних". Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Відповідно до пп. 2 п. 4.2 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Після реєстрації звернення (заяви) позивача про призначення пенсії за віком було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням Головного управління №С 43 від 07.10.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В рішенні вказано, що на дату звернення ОСОБА_1 виповнилось 60 років 6 місяців 23 дня, пенсійний вік 60 років. Необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не менше 29 років. За підрахунками органу ПФУ позивач мав страхового стажу 24 роки 11 місяців 14 днів. В рішенні вказано, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 04.03.1991 по 09.08.1992 та з 14.04.1993 по 30.08.1994 через відсутність назви підприємства в трудовій книжці,

- період з 21.07.1986 по 14.07.1987 через невідповідність печатки назві підприємства.

Також у рішенні вказано, що період навчання у вищому навчальному закладі не зараховано, оскільки в архівній довідці про навчанні ім`я по батькові скорочене, в наданій виписці із залікової відомості посилання на дублікат диплому від 09.11.1995 № 14-87, що не відповідає номеру та даті диплому (№3 від 30.06.1996).

Позивач не погодився з відмовою у призначенні пенсії за віком, тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Страховий стаж - це період, протягом якого людина підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески. Поняття "страховий стаж" запроваджено Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набув чинності з 01.01.2004. Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення"№1788-ХІІ, а після 01.01.2004 - Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058- IV.

Вищевказаними законами передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Згідно з приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до 01.01.2004 страховий стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці, або на підставі документів, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії разом з заявою основний документ, який підтверджує стаж роботи - дублікат трудової книжки.

Дослідивши дублікат трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , суд встановив, що вона містить запис про навчання в Одеському технологічному інституті холодильної промисловості з 01.09.1979 по 30.06.1984. Позивач додав до позовної заяви копії документів, які подавались разом із заявою про призначення пенсії - копію дублікату диплому про отриману спеціальність в інституті ЛР ВЕ№005606, виданий 30.06.1996, архівну довідку Одеської державної академії холоду ( в який в 1994 році був перейменований Одеський технологічний інститут холодильної промисловості) від 13.11.1995 № 14-85/01-412., яка свідчить про те, що наказом №215 від 18.08.1979 Одеського технологічного інституту холодильної промисловості ОСОБА_1 за результатами вступних іспитів зарахований на 1 курс з 01.09.79, наказом № 153 від 30.06.1984 року відрахований як такий, що закінчив теоретичний курс навчання та захистив дипломний проект; виписку із залікової відомості (додаток до дублікату диплому), яка містить відомості про оцінки іспитів, заліки, та містить запис "м. Одеса. Дата видачі дублікату 09.11.1995 реєстраційний номер 14-87".

Згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення" до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.(п. "д" ч.3 ст. 56 Закону) . Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Отже, диплом позивача повністю підтверджує час навчання на денній формі у вищому навчальному закладі. Будь-яких доказів того, що наданий позивачем дублікат диплому містить в собі недостовірну інформацію, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено не було. Скорочення ім`я та по-батькові Потапова та вказівка лише його ініціалів в архівній довідці не є порушенням, а помилка у виписці із залікової відомості, яка не є основним документом, що підтверджує час навчання у вищому навчальному закладі, не нівелює сам факт навчання позивача на денній формі навчання в Одеському технологічному інституті холодильної промисловості з 01.09.1979 по 30.06.1984 та не може слугувати підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист стосовно питань зарахування до трудового стажу періоду навчання для призначення пенсії.

До загального страхового стажу відповідачем не враховано період роботи згідно із записами в дублікаті трудової книжки НОМЕР_2 з 21.07.1986 по 14.07.1986 - печатка не відповідає назві підприємства. Оглядом копії дублікату трудової книжки позивача встановлено, що записи №№10,11 свідчать про прийом 21.07.1986 на роботу позивача контрольним майстром електро-монтажного цеху в установу по виконанню покарань УВС Одеського облвиконкому та звільнення 14.07.1987 у зв`язку з переведенням в УВС Одеського облвиконкому, запис та підпис посадової особи засвідчений печаткою № 2 саме установи по виконанню покарань МВС. Суд приймає до уваги, що дата заповнення дублікату трудової книжки 14.11.1995, отже, печатка відповідає назві організації, яка мала таке найменування в 1995 році, а не в період роботи.

Що стосується стажу роботи з 14.04.1993 по 30.08.1994, то відмова органу ПФУ в зарахуванні даного періоду до загального стажу ґрунтується на відсутності назви підприємства. В дублікаті трудової книжці записи № 20, 21 свідчать , що позивач прийнятий 14.04.1993 на посаду головного інженера, звільнений 30.08.1994 за власним бажанням, запис завірений підписом директора ЧММП (що російською мовою означає скорочену назву "частное малое многопрофильное предприятие") ОСОБА_2 , запис завірений печаткою приватного малого багатопрофільного підприємства "Ірина-С" (код 13903726). Тобто із записів трудової книжки цілком можливо встановити назву підприємства. Записи в дублікаті трудовій книжці виконано без перекреслень, виправлень, у відповідності до дати, належним чином завірені підписом роботодавця. Суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на керівника або уповноваженого працівника підприємства, вина позивача у неналежному заповненні його трудової книжки щодо вказівки спочатку найменування підприємства відсутня, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності дублікату трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі і зазначена обставина не може позбавити позивача права на призначення пенсії. Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або підроблені. Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім цього, відповідачу слід врахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин.

Період роботи 04.03.1991 по 09.08.1992 не був зарахований до трудового стажу позивача , оскільки записи №№16, 17 дублікату трудової книжки про прийняття на посаду начальника дослідно-виробничої ділянки по переводу з установи ЮГ 311/51 УВС Одеського облвиконкому, та про звільнення за власним бажанням, не містять назви підприємства, де працював позивач, з відбитку печатки, якою завірений цей запис, також неможливо встановити назву роботодавця. Тому цілком слушно в даному випадку керуватись Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі Порядок № 637). Цей Порядок передбачає, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Позивач не надав відповідних документів, тому дії відповідача по не зарахуванню даного періоду до стажу роботи суд вважає обґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що рішення № 43 від 07.10.2022 відповідача про відмову у призначенні пенсії є таким, що прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів, наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду, відповідачем не доведено законність його дій щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 14.04.1993 по 30.08.1994 та з 21.07.1986 по 14.07.1987 та періоду навчання з 01.09.1979 по 30.06.1984, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

-визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

-визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

-визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

-інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття протиправного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за його заявою без врахування певних періодів роботи до страхового стажу. Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення № С 43 від 07.10.2022 року та, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 03.10.2022 про призначення пенсії за вислугою років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача період роботи з роботи з 14.04.1993 по 30.08.1994, з 21.07.1986 по 14.07.1987 та період навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1979 по 30.06.1984.

Вимога позивача про зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсії за віком задоволенню не підлягає як передчасна, оскільки спір щодо призначення та проведення виплати недоотриманої пенсії наразі відсутній, і може виникнути лише в процесі виконання рішення суду, яким було захищено право позивача шляхом повторного розгляду заяви позивача від 03.10.2022 про перерахунок пенсії з зарахуванням до загального страхового стажу позивача періоду навчання та певних періодів роботи.

Крім того, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. У цій же справі відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачу відшкодовуються судові витрати за рахунок відповідача, з вини якого спір був доведений до розгляду в суді.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № С 43 від 07.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.10.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача період роботи роботи з 14.04.1993 по 30.08.1994 у приватному малому багатопрофільному підприємстві "Ірина-С", з 21.07.1986 по 14.07.1987 в установі по виконанню покарань УВС Одеського облвиконкому та періоду навчання у вищому навчальному закладі Одеської державної академії холоду з 01.09.1979 по 30.06.1984.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судовог збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві )грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Пятого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Суддя В.В.Хом`якова