Справа № 520/12583/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.Справа № 520/12583/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 04.10.21 року по справі № 520/12583/21

за позовом Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Виробничо-комерційне підприємство "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 1 та податкове повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у задоволенні адміністративного позову Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив про відсутність порушень вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 та п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України щодо заниження показника рядка 2120 Фінансового звіту Інші операційні доходи на суму 631 105,00 гривень за господарськими взаємовідносинами з контрагентами: ТОВ Орланд Груп; ТОВ Нортлейк; ТОВ Панган; відсутність порушень п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого було здійснено донарахування податку на прибуток на суму 32 834 гривень та ПДВ на суму 36 483 гривень внаслідок здійснення господарських операцій із контрагентами ТОВ Компанія Гарант Плюс та ТОВ Граніт-Трейд ЛТД; відсутність порушення пп. 14.1.11 ст. 14, пп. 134.1.1 ст. 134 та п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України за що було здійснено донарахування податку на прибуток на суму 17 675 гривень та ПДВ на суму 16 366 гривень внаслідок заниження доходів на суму кредиторської заборгованості із контрагентом АТ Бетонікс у розмірі 98 197 гривень, щодо якої минув строк позовної давності; відсутність порушень пп. 14.1.11 ст. 14, п. 50.1 ст. 50, пп. 134.1.1 ст. 134, п. 17 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України за що було здійснено донарахування податку на прибуток на суму 303 097 гривень внаслідок завищення витрат на суму списання дебіторської заборгованості у розмірі 1 683 874 гривень, щодо якої минув термін позовної давності, про протиправність донарахування податку на прибуток у сумі 19 456 гривень внаслідок завищення витрат на суму списаної дебіторської заборгованості із контрагентом ТОВ Стальконструкція у розмірі 108 088 гривень з причин припинення (ліквідації) боржника.

Зокрема, вказав на наявність первинних документів за відповідними господарськими операціями. Зауважив, що наявність податкової інформації та відкритих кримінальних проваджень не може бути доказом нереальності господарських операцій. Також вказав на відсутність взаємозалежності між достовірністю даних податкового обліку платника податків з дотриманням податкової дисципліни контрагентами.

Крім того зазначив, що у нього відсутній обов`язок щодо здійснення коригування фінансового результату на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів у сумі 962 782 гривень, оскільки ним було прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату.

Вважає протиправними податкові повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 1 та від 29.06.2021 № 1.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Розпорядженням Другого апеляційного адміністративного суду №2.2-08/5 від 24.02.2022 року "Щодо здійснення заходів по евакуації та збереження справ" зобов`язано здійснити вивезення всіх судових справ, насамперед у першу чергу тих, що перебувають у провадженні суддів; вміст серверів скопіювати на переносні носії та вивезти їх за першої можливості (в т.ч. сервери з кадровою, бухгалтерською інформацією та інші переносні носії з відповідною інформацією); вивезти особові справи та трудові книжки суддів і працівників апарату суду; вивезти прилади з електронними цифровими підписами суддів і працівників апарату суду, які знаходяться у приміщенні суду.

Враховуючи, що справу було призначено у відкритому судовому засіданні на 14.03.2022 об 11:00, а також те, що Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022 року відновлено з 05.12.2022 проведення відкритих судових засідань, зважаючи на ситуацію в Харківському регіоні та за дотриманням умов відсутності загрози життю та здоров`ю учасникам судового процесу, суддям та працівникам суду з урахуванням вимог воєнного часу, розгляд справи було призначено на 08.02.2023 о 14:50.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку ВКП Бетонікс, результати якої зафіксовано актом від 04.03.2021 № 3575/20-40-07-01-08/32871501 (далі Акт перевірки).

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Харківській області надіслано на адресу ВКП «Бетонікс» ТОВ податкове повідомлення - рішення від 01.04.2021 року № 00/4465/0701, яким повідомлено про нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1 009 410 грн. (у тому числі - за основним платежем 672 940 грн., за штрафними санкціями - 336 470 грн.); та податкове повідомлення - рішення від 01.04.2021 року № 00/4467/0701, яким повідомлено про нарахування грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 79 776 грн. (у тому числі - за основним платежем 53 184 грн., за штрафними санкціями - 26 592 грн.).

За результатами адміністративного оскарження вказаних рішень Рішенням ДПС України від 17.06.2021 № 13651/6/99-00-06-01-05-06 суму донарахувань з податку на прибуток у розмірі 672 940 грн. та суму донарахувань з податку на додану вартість у розмірі 53 184 грн. залишено без змін, а суму штрафних санкцій зменшено з 50% до 10%, що склало суми 67 294 грн. та 5 318,40 грн. відповідно.

На підставі Рішення про результати розгляду скарги, ГУ ДПС у Харківській області надіслано на адресу ВКП «Бетонікс» ТОВ нові податкові повідомлення - рішення, а саме: податкове повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 1 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 740 234 грн. (у тому числі - за основним платежем 672 940 грн., за штрафними санкціями - 67 294 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 1 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 58 502,40 грн. (у тому числі - за основним платежем 53 184 грн., за штрафними санкціями - 5 318,40 грн.)

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що висновки акту перевірки про недотримання позивачем вимог податкового законодавства є обґрунтованими, що свідчить про правомірність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, що є предметом цього спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документу є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.

У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у цій нормі.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК).

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо фактичний рух активів або зміни в активах.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, та відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 КАС є їх достовірність. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 05.03.2012 у справі №21-421а11 від 22.11.2016 у справі №826/11397/14, від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.

Висновок Верховного Суду України полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім випадку, якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, стосовно фіктивності підприємства контрагента покупця, має бути врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є безпідставним.

Так, відповідачем у ході перевірки встановлено взаємовідносини ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ (Підрядник) з ТОВ «ОРЛАНД ГРУП» (Замовник, пн 40880259) за Договором від 08.09.2017 р. № 08/09/2017 (стор.5 Акту перевірки).

За умовами договору Підрядник зобов`язується на свій ризик та своїми силами виконати роботи по обробці вантажу Замовника. Під обробкою вантажу Замовника розуміється прийняття вантажу Замовника на під`їзний шлях Підрядника, вивантаження вантажу (цемент) Замовника із залізничних вагонів на вантажний майданчик Підрядника, складування вантажу та завантаження вантажу в автомобілі Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, визначених договором.

Договір підписано та скріплено печатками зі сторони Замовника ОСОБА_1 , зі сторони Підрядника ОСОБА_2

ВКП «БЕТОНІКС» TOB склало на адресу TOB «ОРЛАНД ГРУП» акти виконаних робіт (перелік наведено на стор.6 Акту перевірки), видаткові накладні та ТТН на постачання бетону (перелік наведено на стор.7 Акту перевірки), податкові накладні на реалізовані послуги та продукцію (перелік наведено на стор.8 Акту перевірки).

Податкові зобов`язання з ПДВ за операціями реалізації послуг та продукції включено до податкових декларацій з ПДВ у відповідних податкових періодах у сумі 21 966,67 грн.

Розрахунки за наведеними операціями були проведені ТОВ «ОРЛАНД ГРУП» у безготівковій формі на р/рахунки ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ. Заборгованість станом на 31.12.2019 року відсутня (стор.8 Акту перевірки).

Також, відповідачем в ході перевірки встановлено взаємовідносини ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ (Підрядник) з ТОВ «НОРТЛЕЙК» (Замовник, пн 40044609) за Договором від 10.01.2018 р. №10/01/18 та Договором від 23.12.2017 №23/12/17 (стор.8 - 9 Акту перевірки).

За умовами договорів Підрядник зобов`язується на свій ризик та своїми силами виконати роботи по обробці вантажу Замовника. Під обробкою вантажу Замовника розуміється прийняття вантажу Замовника на під`їзний шлях Підрядника, вивантаження вантажу (щебінь, відсів, пісок та шлаки різноманітних фракцій, цемент) Замовника із залізничних вагонів на вантажний майданчик Підрядника, складування вантажу та завантаження вантажу в автомобілі Замовника а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, визначених договором.

Договори підписано та скріплено печатками зі сторони Замовника ОСОБА_1 , зі сторони ОСОБА_3

ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ склало на адресу ТОВ «НОРТЛЕЙК» акти виконаних робіт (перелік наведено на стор.9 Акту перевірки), податкові накладні на реалізовані послуги (перелік наведено на стор.11 Акту перевірки).

Податкові зобов`язання з ПДВ за операціями реалізації послуг включено до податкових декларацій з ПДВ у відповідних податкових періодах у сумі 40 649,99 грн.

Розрахунки за наведеними операціями були проведені ТОВ «НОРТЛЕЙК» у безготівковій формі на р/рахунки ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ. Заборгованість станом на 31.12.2019 року відсутня (стор.8 Акту перевірки).

Крім того, відповідачем в ході перевірки встановлено взаємовідносини ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ (Постачальник) з ТОВ «Панган» (Покупець, пн 40347207) за Договором від 26.06.2019 №26- 1/06/2019 (стор. 16 Акту перевірки).

За умовами договору Постачальник зобов`язується надати Покупцю у власність, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити за бетонні суміші (товар), асортимент, кількість, якість, ціна, терміни та умови поставки яких зазначені у дійсному договорі та узгоджені у специфікаціях.

Договори підписано та скріплено печатками зі сторони Покупця ОСОБА_4 , зі сторони ОСОБА_5

ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ склало на адресу ТОВ «Панган» видаткові накладні (перелік наведено на стор. 16-21 Акту перевірки), товарно-транспортні накладні (перелік наведено на стор.21 Акту перевірки), податкові накладні на реалізовану продукцію (перелік наведено на стор.21 Акту перевірки).

Податкові зобов`язання з ПДВ за операціями реалізації продукції включено до податкових декларацій з ПДВ у відповідних податкових періодах у загальній сумі 42 567,50 грн.

Розрахунки за наведеними операціями були проведені ТОВ «Панган» у безготівковій формі на р/рахунки ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ. Заборгованість станом на 31.12.2019 року відсутня (стор.21 Акту перевірки).

Відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем пп.134.1.1, п. 135.1 Податкового кодексу України, п.5, п.7 ПС(Б)У N» 15 «Дохід», та знижено доходи на суму 631 105 грн., у т.ч. по періодах: за 4 квартал 2017 року - у сумі 131800 грн; за 1 квартал 2018 року - у сумі 89100 грн.; за 2 квартал 2018 року - у сумі 30100 грн.; за 3 квартал 2018 року - у сумі 64500 грн.; за 4 квартал 2018 року - у сумі 51600 грн.; за 1 квартал 2019 року - у сумі 8600 грн.; за 2 квартал 2019 року - у сумі 254 150 грн.; за 4 квартал 2019 року - у сумі 1 255 грн., внаслідок чого контролюючим органом донараховано позивачу грошові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 113 598,90 грн., у т.ч. по періодах: за 4 квартал 2017 року - у сумі 23724 грн; за 1 квартал 2018 року - у сумі 16038 грн.; за 2 квартал 2018 року - у сумі 5418 грн.; за 3 квартал 2018 року - у сумі 11610 грн.; за 4 квартал 2018 року - у сумі 9288 грн.; за 1 квартал 2019 року - у сумі 1548 грн.; за 2 квартал 2019 року - у сумі 45747 грн.; за 4 квартал 2019 року - у сумі 226 грн.

ВКП Бетонікс в апеляційній скарзі стверджує про відсутність порушень вимог зп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 та п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо заниження показника рядка 2120 Фінансового звіту Інші операційні доходи на суму 631 105,00 гривень за господарськими взаємовідносинами з контрагентами: ТОВ Орланд Груп; ТОВ Нортлейк; ТОВ Панган.

Обґрунтовуючи вказане твердження, позивач обмежується посиланням на наявність первинних документів за відповідними господарськими операціями. Крім того, ВКП Бетонікс вважає, що наявність податкової інформації та відкритих кримінальних проваджень не може бути доказом нереальності господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що сторонами не заперечувалось ані у ході перевірки, ані під час розгляду справи, що договір з ТОВ Орланд Груп від 08.09.2017 № 08/09/2017 та договір з ТОВ Нортлейк від 23.12.2017 № 23/12/17 зі сторони замовників підписано директором ОСОБА_1 .

Оперативним управлінням Головного управління ДФС у Харківській області надано протокол допиту свідка ОСОБА_1 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001273 від 30.10.2018, згідно якого допитаний як свідок ОСОБА_1 повідомив, що з моменту реєстрації на його ім`я ТОВ Орланд Груп; ТОВ Нортлейк ніякою фінансово-господарською діяльністю від імені вказаних юридичних осіб не займався, договори, бухгалтерські і податкові документи не складав і не підписував, товари, роботи і послуги як керівник не отримував і не надавав, із представниками підприємств-контрагентів не зустрічався.

Судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості декларування показників податкової звітності на підставі документів, підписаних особами, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів. Такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум ПДВ за такими документами до податкового кредиту є безпідставним.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 826/1308/18, від 28.10.2019 у справі № 280/5058/18, від 06.05.2020 у справі № 640/4687/19, від 24.05.2021 у справі № 520/3336/19 тощо.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 78 КАС України суд також враховує висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 25.02.2021, якою залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі № 520/3451/2020.

У межах розгляду цієї справи предметом дослідження також були взаємовідносини з контрагентами ТОВ Орланд Груп та ТОВ Нортлейк, які виникли внаслідок укладення договорів, підписаних ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи № 520/3451/2020 ОСОБА_1 було допитано як свідка у суді першої інстанції, де він додатково підтвердив свою непричетність до діяльності ТОВ Орланд Груп та ТОВ Нортлейк та спростував факт підписання будь-яких первинних документів, з огляду на що суди констатували, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції з ТОВ Орланд Груп та ТОВ Нортлейк не можуть бути легалізовані навіть у разі формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга не містить жодної аргументації щодо підписання актів виконаних робіт, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних невстановленою особою.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно абз. 7 ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України, у тому числі, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У порушення абз. 7 ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову зітність в Україні документи (договори, акти виконаних робіт, видаткові накладні, ТТН) сладені між ВКП Бетонікс та ТОВ Орланд Груп і ТОВ Нортлейк підписані з боку контрагентів невстановленою особою.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському бліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових та машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості мають обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, прізвища та підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Отже, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства, чого позивачем не було дотримано.

Крім того, відповідач вказав на те, що фахівцями ГУ ДПС у Івано-Франківській області відносно ТОВ "Панган" складено податкову інформацію від 29.04.2020 № /09-19-04-01/40347207 з питань декларування ПДВ за період 2019 року лютий 2020 року, складеною у зв`язку з причини неможливості проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до зазначеної податкової інформації встановлено, що ТОВ "Панган" не мало можливості здійснювати операції з придбання та продажу товарів/послуг згідно зареєстрованих податкових накладних, в зв`язку з незначною чисельністю працівників, відсутністю інформації щодо наявності достатньої кількості основних засобів, об`єктів оподаткування, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, об`єктів оподаткування. Також відсутня інформація щодо наявності автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, що необхідні для здійснення документально оформлених операцій з реалізацій вищезазначених послуг підприємства.

Зважаючи на здійснений аналіз та факт відсутності платника за податковою адресою, діяльність підприємства має наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутність ТОВ "Панган" за податковою адресою згідно інформації від оперативного управління; невідповідність номенклатури та обсягів придбаних та реалізованих товарів/послуг, реалізація товарів за ціною, що дорівнює та/або нижче ціни придбання; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій; відсутність можливості виконання операцій з постачання товарів/послуг в обсягах згідно зареєстрованих податкових накладних наявним трудовим ресурсом; неможливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару та надання послуг у відповідні строки з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного; відсутність інформації щодо наявності власних або орендованих транспортних засобів, що необхідні для надання відповідних послуг, згідно зареєстрованих податкових накладних.

Верховним Судом було неодноразово зазначено, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності зі встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Вказаний висновок щодо застосування положень ст. 134 та ст. 198 ПКУ знайшов своє відображення у постановах від 18.03.2020 у справі № 826/8114/15, від 19.05.2021 у справі № 815/1021/16, від 12.02.2021 у справі № 820/1953/16 тощо.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що відкрите кримінальне провадження щодо посадових осіб контрагентів не може слугувати беззаперечним доказом нереальності господарських операцій між суб`єктами господарювання, оскільки, беручи до уваги сукупність встановлених обставин щодо наявності ознак фіктивності підприємств, заперечення посадової особи - засновника та директора, у причетності до здійснення діяльності товариством, свідчить про недоведеність наявності підстав використання зазначених первинних документів з метою формування податкових зобов`язань.

Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції позивача з ТОВ «Орланд Груп», ТОВ «Нортлейк» та ТОВ "Панган" не можуть бути легалізовані навіть у разі формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, колегія суддів вказує, що у даному випадку позивач взяв на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірних контрагентів, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді не підтвердження права на формування у податковому обліку податкового кредиту.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року по справі № 804/7585/17, від 21.05.2019 року по справі № 810/2264/17 (№ К/9901/49208/18), від 21.01.2020 по справі № 804/15214/15.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про неприйнятність аргументів позивача щодо відсутності порушень за господарськими взаємовідносинами з контрагентами ТОВ Орланд Груп, ТОВ Нортлейк та ТОВ Панган.

В апеляційній скарзі ВКП Бетонікс також посилається на відсутність порушень п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1 ст. 198 ПК України, внаслідок чого було здійснено донарахування податку на прибуток на суму 32 834 гривень та ПДВ на суму 36 483 гривень внаслідок здійснення господарських операцій із контрагентами ТОВ Компанія Гарант Плюс та ТОВ Граніт-Трейд ЛТД.

Обґрунтування вимог в цій частині зводиться виключно до посилання на наявність первинних документів, недопустимість податкової інформації у якості доказу та відсутність взаємозалежності між достовірністю даних податкового обліку платника податків з дотриманням податкової дисципліни контрагентами.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необгрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідачем у ході перевірки також встановлено взаємовідносини ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ (Покупець) з ТОВ «КОМПАНІЯ «ГАРАНТ ПЛЮС» (Постачальник, пн 41603454) за Договором поставки №17 від 01.11.2017 р. (стор.26 Акту перевірки).

За умовами договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар: щебеневу продукцію, шлак доменний, пісок будівельний.

Договір підписано та скріплено печатками зі сторони Покупця директором К.М. Ровенським, зі сторони Постачальника директором Н.Е.Перміновою.

ТОВ «КОМПАНІЯ «ГАРАНТ ПЛЮС» надало на адресу ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ видаткові накладні (перелік наведено на стор.27 Акту перевірки), залізничні накладні на отримання щебеню (перелік наведено на стор.27 Акту перевірки), податкові накладні на реалізовану продукцію (перелік наведено на стор.27 Акту перевірки).

Податковий кредит з ПДВ за операціями придбання продукції включено до податкових декларацій з ПДВ у відповідних податкових періодах у сумі 9 012 грн.: за листопад 2017 р. - 9012 грн.

Розрахунки за наведеними операціями були проведені ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ у безготівковій формі на р/рахунки ТОВ «КОМПАНІЯ «ГАРАНТ ПЛЮС». Заборгованість станом на 31.12.2019 року відсутня (стор.27 Акту перевірки).

Крім того, відповідачем у ході перевірки встановлено взаємовідносини ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ з ТОВ «ГРАНІТ-ТРЕЙД ЛТД» (ПН 42570357) щодо придбання щебеню (стор.27 Акту перевірки).

ТОВ «ГРАНІТ-ТРЕЙД ЛТД» надало на адресу ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ видаткові накладні (перелік наведено на стор.27 Акту перевірки), залізничні накладні на отримання щебню (перелік наведено на стор.28 Акту перевірки), податкові накладні на реалізовану продукцію (перелік наведено на стор.28 Акту перевірки).

Податковий кредит з ПДВ за операціями придбання продукції включено до податкових декларацій з ПДВ у відповідних податкових періодах у сумі 27 471 грн., за вересень 2019 р. - 20471 грн., за жовтень 2019 р. - 7000 грн.

Відповідачем надано до суду докази того, що щодо ТОВ Компанія Гарант Плюс наявна узагальнена податкова інформація, відповідно до якої, поміж іншого встановлено, що до оперативного управління Головного управління ДФС у Харківській області неодноразово направлялися запити про встановлення місцезнаходження платника податків за податковою адресою від 08.08.2018 № 1106/20-40-14-21-08, від 13.09.2018 № 1355/20-40-14-21-08, від 01.10.2018 № 1493/20-40-14-21-08, від 14.02.2019 № 360/20-40-14-21-18, від 07.03.2019 № 493/20-40-14-21-18.

Оперативне управління Головного управління ДФС листами від 13.08.2018 № 2504/20-40-21-13-08, від 19.09.2018 № 3537/20-40-21-13-08, від 26.10.2018 № 4516/20-40-21-13-08, від 20.02.2019 № 1315/20-40-21-13-07, від 14.03.2019 № 2022/20-40-21-13-07 повідомило, що за результатами здійснених заходів, встановити місцезнаходження ТОВ Компанія Гарант Плюс та посадових осіб підприємства не є можливим.

Відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) штатна чисельність працюючих осіб за трудовим договором у ТОВ Компанія Гарант Плюс складала у різні періоди від 1 до 2 осіб.

Факт неподання ТОВ Компанія Гарант Плюс фінансової звітності свідчить про те, що у підприємства відсутні основні засоби. Аналогічно платником податків не подавались відомості про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП.

Зважаючи на наведене відповідачем зроблено висновок про відсутність у ТОВ Компанія Гарант Плюс необхідної кількості трудових ресурсів, документального підтвердження щодо рівня освіти, кваліфікації, професіональних знань, фахової належності робітників підприємства, виробничо-складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання постачання товару у значних об`ємах, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Аналогічні обставини було встановлено щодо контрагента ТОВ Граніт-Трейд ЛТД (детальну податкову інформацію наведено на сторінках 28 34 Акту перевірки).

Отже, ВКП Бетонікс взяло на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірних контрагентів, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді не підтвердження права на формування у податковому обліку податкових преференцій.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 804/7585/17, від 21.05.2019 у справі № 810/2264/17, від 21.01.2020 у справі № 804/15214/15 тощо.

Обгрунтовуючи відсутність порушень порушення пп. 14.1.11 ст. 14, пп. 134.1.1 ст. 134 та п. 198.3 ст. 198 ПК України за що було здійснено донарахування податку на прибуток на суму 17 675 гривень та ПДВ на суму 16 366 гривень внаслідок заниження доходів на суму кредиторської заборгованості із контрагентом АТ Бетонікс у розмірі 98 197 гривень, щодо якої минув строк позовної давності, ВКП "Бетонікс" зазначив: строк позовної давності за вказаною кредиторською заборгованістю станом на 31.12.2019 не закінчився, що унеможливлює кваліфікування такої заборгованості як безнадійної; положеннями ПК України не передбачено обов`язку платника податків здійснювати коригування податкового кредиту з ПДВ за безоплатно отриманими активами від визнання безнадійною кредиторської заборгованості.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи скаржника хибними, з огляду на наступне.

Відповідачем у ході перевірки встановлено, що за оборотно-сальдовими відомостями ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ по рахункам 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» та 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2019 обліковується сума заборгованості на користь деяких контрагентів (перелік заборгованості наведено на стор.41 Акту перевірки).

На думку відповідача, наявна заборгованість має ознаки безнадійної кредиторської заборгованості, щодо якої минув термін позовної давності, та суму такої заборгованості необхідно включити до складу інших доходів, що не знайшло відображення у фінансовій звітності ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ та не враховано при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства.

Відповідач вважає, що було порушено п.п.14.1.1, п.п.134.1.1 Податкового кодексу України, п.15 ПС(Б)У N« 15 «Дохід», та знижено доходи на суму 98 197 грн., у т.ч. по періодах: за 4 квартал 2019 року - у сумі 98 197 грн., внаслідок чого, на думку податкового органу, знижено податок на прибуток на загальну суму 17 675 грн., у т.ч. по періодах: за 4 квартал 2019 року - у сумі 17675 грн.

Також за фактом визнання безнадійної кредиторської заборгованості відповідач вважає, що ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ має обов`язок здійснити коригування податкового кредиту з ПДВ, який було сплачено (нараховано) у вартості придбаного товару у сумі 16366 грн. за грудень 2019 року.

Не є спірними обставини, що за даними бухгалтерського обліку ВКП «БЕТОНІКС» ТОВ станом на 31.12.2019 року обліковується кредиторська заборгованість за придбані товари перед постачальником АТ «БЕТОНІКС» у сумі 98 197,13 грн.

В Єдиному реєстрі податкових накладних лічиться складена та зареєстрована податкова накладна від 31.08.2016 № 11 на загальну суму 98 197,13 грн, у тому числі ПДВ 16 366,19 грн, виписана на адресу ВКП Бетонікс.

Позивачем до складу податкового кредиту декларації з ПДВ за серпень 2016 року включено суму ПДВ по постачальнику АТ Бетонікс у розмірі 16 366,19 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Позивач стверджує, що умовами договору купівлі-продажу від 26.08.2016 № 26/08/16 між АТ Бетонікс та ВКП Бетонікс не визначено строк виконання зобов`язання.

Наявність кредиторської заборгованості станом на 01.01.2017 додатково підтверджує те, що обов`язок із виконання зобов`язання настав до цієї дати. Будь-яких доказів вжиття заходів з метою стягнення такої заборгованості матеріали справи не містить.

Водночас за змістом ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на те, що договором від 26.08.2016 № 26/08/16 не визначено строку виконання зобов`язання, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що обов`язок зі сплати вартості товару виник у ВКП Бетонікс після отримання такого товару, а тому строк позовної давності слід відраховувати саме з цієї дати.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-78гс14, у якій вказано, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст.692 ЦКУ) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Підпунктом 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, зокрема, що безоплатно наданими товарами, роботами, послугами є: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості.

Наведені положення чинного законодавства свідчать про те, що активи, які отримані платником податку на додану вартість та не оплачені протягом терміну позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, оскільки відсутній факт їх придбання, як це передбачено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, а тому право на податковий кредит щодо таких активів у платника податку відсутнє.

З огляду на те, що отримання здійснювалось фактично без оплати, позивач повинен був здійснити коригування сум податкового кредиту по зазначених товарно-матеріальних цінностях по закінченню звітного періоду 2019 рік.

Отже, якщо платник податку при придбанні товарів/послуг на підставі отриманої податкової накладної сформував податковий кредит, але такі товари/послуги не були оплачені протягом терміну позовної давності, то в податковому періоді, в якому відбувається списання кредиторської заборгованості, платнику податку необхідно відкоригувати суму податкового кредиту.

Вказаний підхід відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, зокрема, висновкам постанови Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 804/4180/17, де Суд вказав, що сума безнадійної кредиторської заборгованості, як зобов`язання, яке не підлягає погашенню, включається до складу доходу за правилами Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" та за правилами пп. 135.5.4 п. 135 ст. 135 ПКУ, що призводить до зміни суми компенсації вартості за отримані товари/послуги та є підставою для коригування податкового кредиту відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПКУ.

Аналогічний висновок щодо правозастосування міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 804/7561/15.

Щодо інших порушень, виявлених під час перевірки, судом встановлено, що у бухгалтерському обліку позивача у складі витрат за 3 квартал 2017 року відображено наступні суми списаної дебіторської заборгованості:

- ТОВ Укрпінотерм 45 139,12 гривень (дата виникнення за наданими даними обліку 30.03.2012);

- ТОВ Будівельна фірма Крафт 379 208,75 гривень (дата виникнення за наданими даними обліку 30.03.2012);

- ТОВ Реал-НП 17 837,80 гривень (дата виникнення за наданими даними обліку 30.03.2012).

Крім того, у складі витрат за 4 квартал 2018 року відображено суми списаної дебіторської заборгованості ТОВ Макрокап Девелопмент Україна 1 286 827,00 гривень (дата виникнення за наданими даними обліку 30.03.2012).

Підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що безнадійна заборгованість це, у тому числі, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 Дебіторська заборгованість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 № 237, виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів. Поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат.

Будь-які резерви сумнівної заборгованості підприємством по вказаним сумам не створювались, заборгованість було списано з обліку з статусом заборгованість, по якій минув термін позовної давнини.

Як вже зазначалось вище, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Водночас за змістом ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-78гс14, у якій вказано: за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст.692 ЦКУ) виникає з моменту його прийняття.

Пунктом 17 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що з метою оподаткування відображення в обліку продавця та покупця заборгованості, що виникла у зв`язку із затримкою в оплаті товарів, виконаних робіт, наданих послуг, якщо заходи щодо стягнення таких боргів розпочато відповідно до пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, здійснюється до повного погашення чи визнання такої заборгованості безнадійною у такому порядку:

1.1. Платник податку - продавець у разі, якщо суд не задовольняє позову (заяви) продавця або задовольняє його частково чи не приймає позову (заяви) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення цієї заборгованості або її частини (крім припинення судом провадження у справі повністю або частково, у зв`язку з погашенням покупцем заборгованості або її частини після подання продавцем позову (заяви)) зобов`язаний:

а) збільшити фінансовий результат до оподаткування відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до зменшення доходу згідно з підпунктом 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року;

б) зменшити фінансовий результат до оподаткування відповідного податкового періоду на собівартість (її частини, визначеної пропорційно сумі заборгованості, включеної до доходу відповідно до цього пункту) товарів, робіт, послуг, за якими виникла така заборгованість, попередньо віднесену ним до зменшення витрат відповідно до пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року.

На суму додаткового податкового зобов`язання, розрахованого внаслідок такого коригування фінансового результату до оподаткування, нараховується пеня, визначена з розрахунку 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення додаткового податкового зобов`язання. Зазначена пеня розраховується за строк із першого дня податкового періоду, що настає за періодом, протягом якого відбулося зменшення доходу та витрат згідно з підпунктом 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, до останнього дня податкового періоду, на який припадає коригування фінансового результату до оподаткування, та сплачується незалежно від значення податкового зобов`язання платника податку за відповідний звітний період. Пеня не нараховується на заборгованість (її частину), списану або розстрочену внаслідок укладення мирової угоди відповідно до законодавства з питань банкрутства, починаючи з дати укладення такої мирової угоди.

Платник податку - покупець зобов`язаний збільшити фінансовий результат до оподаткування після 1 січня 2015 року на вартість заборгованості, визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає день набрання законної сили рішення суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

1.2. Якщо в наступних податкових періодах після 1 січня 2015 року покупець погашає суму визнаної заборгованості або її частину (самостійно або за процедурою примусового стягнення) та віднесеної на зменшення витрат згідно з підпунктом 159.1.2 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, такий покупець зменшує фінансовий результат до оподаткування на суму такої заборгованості (її частини) за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення.

Водночас продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до підпункту 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, збільшує фінансовий результат до оподаткування на суму заборгованості (її частини) за такі товари, роботи, послуги, погашену покупцем, та зменшує фінансовий результат до оподаткування на собівартість (її частину, визначену пропорційно сумі погашеної заборгованості) цих товарів, робіт, послуг за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення».

Судом встановлено, що до перевірки не надано жодних документів, що свідчать про вжиття ВКП Бетонікс заходів щодо стягнення вищезазначеної заборгованості із контрагентів-боржників. До суду таких документів також не надано.

Крім того, постановою Господарського суду Харківської області від 21.01.2016 у справі № 922/3903/14 визнано банкрутом ТОВ Макрокап Девелопмент Україна та відкрито ліквідаційну процедуру.

Щодо факту визнання банкрутом ТОВ Макрокап Девелопмент Україна позивач вказує, що це не може впливати на строки позовної давності з огляду на те, що ВКП Бетонікс не було обізнане про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У той же час, за змістом пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, поміж іншого, безнадійна заборгованість це заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Зі змісту постанови Господарського суду Харківської області від 21.01.2016 у справі № 922/3903/14 вбачається, що офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" було здійснено на офіційному веб-сайті ВГСУ 16.10.2014 (№ 10133).

Відтак, суд вважає що факт офіційного оприлюднення інформації про порушення справи про банкрутство ставить під сумнів твердження позивача про необізнаність щодо вказаного факту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про обгрунтованість тверджень контролюючого органу про те, що дебіторська заборгованість, що виникла станом на 30.03.2012, фактично станом на 30.03.2015 має статус безнадійної заборгованості (пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України) та відповідно повинна бути відображена у складі витрат підприємства у 2015 році за фактом визнання заборгованості безнадійною та списана з балансу підприємства.

Всупереч наведеному, позивачем було протиправно включено до складу витрат суми списаної дебіторської заборгованості, що фактично повинна бути списана з балансу пдприємства у попередніх періодах.

В апеляційній скарзі позивач також стверджує про протиправність донарахування податку на прибуток у сумі 19 456 гривень внаслідок завищення витрат на суму списаної дебіторської заборгованості із контрагентом ТОВ Стальконструкція у розмірі 108 088 гривень з причин припинення ліквідації) боржника, посилаючись на те, що ВКП Бетонікс не заявляло зимоги до боржника у справі про банкрутство, а тому це не позбавляє права визнання такої заборгованістю безнадійною.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи скаржника, з огляду на наступне.

Станом на 01.01.2017р. на балансі підприємства обліковувалась заборгованість ТОВ Стальконструкція на користь ВКП Бетонікс ТОВ у розмірі 108 088,00 гривень.

Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі № 922/3609/15 було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс у справі про банкрутство ТОВ Стальконструкція та визнано вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений строк або відхилені господарським судом, погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів заявлення ВКП Бетонікс кредиторських вимог під час проведення процедури банкрутства ТОВ Стальконструкція.

Підпунктом 139.2 ст. 139 ПК України визначено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується:

- на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

- на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів.

З огляду на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі № 922/3609/15 було визначено статус заборгованості як погашена, вказана заборгованість не відповідає ознакам безнадійної заборгованості, які визначено п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

До перевірки та до суду не надано документи щодо утворення ВКП Бетонікс резерву сумнівних боргів, в тому числі за рахунок заборгованості ТОВ Стальконструкція.

У той же час, ВКП Бетонікс не здійснило відображення у додатку РІ до декларації з податку на прибуток сум списаної дебіторської заборгованості ТОВ Стальконструкція.

Зважаючи на наведене, відповідачем правомірно зроблено висновок про те, що в порушення пп. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 ПКУ ВКП Бетонікс занижено збільшення фінансового результату до оподаткування внаслідок не включення до додатку РІ різниць, які виникають відповідно до ПКУ, сум списаної дебіторської заборгованості, внаслідок чого занижено різниці, які виникають відповідно до ПКУ на суму 108 088 грн, в тому числі 2 квартал 2019 108 088 гривень.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у ВКП Бетонікс відсутній обов`язок щодо здійснення коригування фінансового результату на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів у сумі 962 782 гривень, оскільки ним було прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень розділу ІІІ ПКУ, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років, в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

За такого правового регулювання суд зважає на той факт, що у податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік вказано суму доходу від будь-якої діяльності у розмірі 23 625 000 гривень, що саме по собі унеможливлює прийняття такого рішення. Рішення про незастосування коригувань фінансового результату не надано ні до перевірки, ні до суду.

Окрім того, у декларації, яку надано позивачем до контролюючого органу, відсутня відмітка про прийняття рішення про незастосування коригувань фінансового результату. У декларації, яку надано позивачем до суду, також відсутні будь-які реквізити прийнятого рішення про незастосування коригувань фінансового результату.

У наступному звітному періоді (2016 рік) позивачем самостійно подано декларацію з податку на прибуток, додатком до якої подано додаток РІ, що, як аргументовано вказав відповідач, спростовує твердження про прийняття рішення про незастосування коригувань фінансового результату.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість висновків акту перевірки щодо недотримання позивачем вимог податкового законодавства, що також свідчить про правомірність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, що є предметом цього спору.

Із врахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року по справі № 520/12583/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 по справі № 520/12583/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 14.02.2023 року