Справа № 440/9123/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 р. Справа № 440/9123/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, по справі № 440/9123/21

за позовом ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України)

до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

10.08.2021 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (надалі - відповідач, Центр), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення йому адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру згідно з його заявою №П-1264 від 24.05.2021, зобов`язавши відповідача призначити ОСОБА_1 адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у непризначенні за його заявою адвоката саме для складання документів процесуального характеру в межах кримінального провадження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вбачає ознаки порушення його права на отримання професійної правничої допомоги, гарантованого ст. 59 Конституції України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року по справі № 440/9123/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідач протиправно надав йому первинну правову допомогу шляхом роз`яснення порядку подання заяви за отриманням інформації до її розпорядників, а не безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідач не погодився з вимогами апеляційної скарги та надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року по справі № 440/9123/21 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з 24.05.2015 відбуває покарання в ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

ОСОБА_1 через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" (лист вих. №П-1264 від 24.05.2021) направив до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги заяву від 24.05.2021 (вх.№917/01-24 від 28.05.2021) (а.с. 43-45), в якій просив призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, зокрема:

- до Полтавської обласної прокуратури клопотання про отримання певної інформації та документації (наказів на звільнення та про призначення на посаду прокурорів Панченка О.Г., Кліманова О., Мигаля В.М., Палія М.В., Дупака Ю.М., Дупака М.Г.) необхідної у кримінальному провадженні №0000156 в рамках к/с №04580007 за його обвинуваченням;

- до Міністерства внутрішніх справ України та ГУНП в Полтавській області два клопотання про отримання певної інформації та документації (наказів на звільнення та про призначення на посаду працівників міліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Брейка М.М.), необхідної у кримінальному провадженні №0000156 в рамках к/с №0458007; два клопотання про отримання копії журналів відвідування, матеріалів службової перевірки про застосування недозволених методів, необхідної у к/п № НОМЕР_1 в рамках к/с №04580007 за його обвинуваченням.

Листом Центру №01-24/859 від 03.06.2021 (а.с. 46-47) заявника поінформавано про те, що той просить надання безоплатної правової допомоги для складання документів, які передбачені Законами України "Про звернення громадян" та "Про доступ до публічної інформації", в рамках надання безоплатної первинної правової допомоги у відповідності до вимог статті 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", Місцевим центром вже було надано роз`яснення щодо порядку подання та вимог до змісту заяв і клопотань щодо отримання інформації, яка є необхідною.

Вбачаючи ознаки протиправної бездіяльності з боку Центру в частині непризначення адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру згідно заяви № П-1264 від 24.05.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності порушення прав позивача з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI (далі - Закон №3460-VI) передбачено, що безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно зі статтею 3 Закону №3460-VI право на безоплатну правову допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами частини першою статті 7 Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 3-1) надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок; 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Статтею 8 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну первинну правову допомогу згідно з Конституцією України та цим Законом мають усі особи, які перебувають під юрисдикцією України.

Статтею 9 Закону №3460-VI до суб`єктів надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні віднесено: 1) органи виконавчої влади; 2) органи місцевого самоврядування; 3) фізичні та юридичні особи приватного права; 4) спеціалізовані установи; 5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №3460-VI безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Частиною другою статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Пунктом 7 частини першої статті 14 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України, зокрема, мають особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Статтею 15 Закону №3460-VI передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 16 Закону №3460-VI Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Так, відповідно до пункту 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.05.2016 № 1487/5) місцеві центри відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правової допомоги протягом десяти днів з дня надходження зазначеного звернення (пп. 4); надають правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань (пп. 5); забезпечують складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (пп. 6); забезпечують представництво інтересів осіб, визначених пунктами 1-2-3, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам (пп. 10); забезпечують складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам / уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку; (пп. 11); розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку (пп. 15); приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні (пп. 16).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами 1, 3, 4 якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи. Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Аналіз наведених правових норм права дає підстави для висновку, що право на отримання безоплатної правничої допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI.

Вказаний Закон виокремлює два види безоплатної правової допомоги: 1) безоплатну первинну правову допомогу, яка надається в повному обсязі усім особам, які перебувають під юрисдикцією України та 2) безоплатну вторинну правову допомогу, яка надається певній категорії осіб, у випадках, передбачених цим Законом.

Перелік правових послуг, які охоплює безоплатна первинна правова допомога, а також порядок їх надання, відмінний від переліку та порядку надання правових послуг в межах безоплатної вторинної правової допомоги. Ця відмінність зумовлена тим, що за приписами Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 1 статті 7 Закону №3460-VI), а безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина 1 статті 13 Закону №3460-VI).

На підставі викладеного, до переліку правових послуг в межах безоплатної первинної правової допомоги Законом №3460-VI віднесено, зокрема, такі види правових послуг, як надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), тоді як безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Таким чином, в межах безоплатної первинної правової допомоги можуть бути складені усі документи правового характеру (заяви, скарги та інші документи), крім документів процесуального характеру, складення яких є правовою послугою в межах надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Законодавство України не містить визначення понять документ правового характеру, документ процесуального характеру. Водночас аналіз змісту положень Закону №3460-VI у їх взаємозв`язку свідчить, що документ правового характеру є поняттям більш широким і включає заяви, скарги, інші документи, в тому числі і документи процесуального характеру.

Аналізуючи поняття документів процесуального характеру, складання яких Законом України "Про безоплатну правову допомогу" визначається як правова послуга в межах безоплатної вторинної правової допомоги, суд бере до уваги, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. За змістом частини 1 статті 8 вказаного Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судові процедури регламентовані в Україні такими процесуальними законами як Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України. Усі ці процесуальні закони оперують таким поняттям як процесуальний документ, який складається як судом, так і іншими учасниками процесу.

Так, зокрема, частиною другою статті 35 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів.

Відповідно до частин 2, 5 статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Аналогічні положення визначені у статті 18 КАС України, статті 6 ГПК України.

Отже, саме процесуальними законами передбачені види, порядок складення і подання процесуальних документів.

Колегія суддів також враховує, що за приписами пункту 5 частини першої статті 27 Закону №3460-VI Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом пункту 12 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 1048) для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами.

На підставі викладеного, проаналізувавши норми Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та інших актів законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що під документом процесуального характеру, складення якого є правовою послугою в межах безплатної вторинної правової допомоги, у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" розуміється документ, що складається відповідно до вимог процесуального закону.

Як встановлено судовим розглядом, позивач, звертаючись через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" до відповідача із заявою про призначення захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру від 24.05.2021 №П-1264, просив призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру до Полтавської обласної прокуратури клопотання про отримання певної інформації та документації та до Міністерства внутрішніх справ України, ГУНП в Полтавській області двох клопотань про отримання певної інформації та документації, клопотань про отримання копії журналів відвідування, матеріалів службової перевірки про застосування недозволених методів, не стосувалися здійснення його захисту в межах кримінального провадження.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок апеляційного оскарження визначений статтею 395 КПК України, відповідно до частини 1 якої апеляційна скарга подається: 1) на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення; 2) на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

За визначеннями, встановленими статтею 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI /далі Закон № 5076-VI/, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною першою статті 19 Закону № 5076-VI передбачено, що видами адвокатської діяльності є, зокрема складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пунктами 1 та 4 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Таким чином, захисником призначається адвокат для надання такого виду вторинної правової допомоги як захист у межах здійснення кримінального провадження, в тому числі щодо складення документів процесуального характеру.

Разом з тим, статтею першою Закону України Про звернення громадян встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України Про звернення громадян під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За приписами статті 12 Закону України Про звернення громадян дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

На підставі викладеного, враховуючи зміст заяви позивача від 24.05.2021 №П-1264 про призначення захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, яка не стосувалася питань надання безоплатної вторинної правової допомоги, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно надано позивачу листом №01-24/859 від 03.06.2021 безоплатну первинну правову допомогу (шляхом роз`яснення порядку подання заяви (скарги)). Зазначено, що Місцевим центром у відповідності до вимог статті 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" надано позивачу безоплатну первинну правову допомогу, а саме, роз`яснено порядок подання та вимоги до змісту заяв, скарг.

Підстави для прийняття рішення про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги у відповідача були відсутні, оскільки у заяві від 24.05.2021 №П-1264 позивач не просив надати правові послуги, які охоплюються наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

За викладених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем допущено бездіяльність щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 24.05.2021 №П-1264, що призвела до позбавлення останнього права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідач безпідставно за його заявою від 24.05.2021 №П-1264 не призначив адвоката для складення процесуальних документів, як того вимагає Закон України "Про надання правової допомоги", судом оцінюються критично, оскільки в рамках надання безоплатної первинної правової допомоги, за якою фактично звернувся позивач, в силу норм вказаного Закону виключена як можливість надання захисника (адвоката), так і можливість складення заяв, скарг та інших документів процесуального характеру.

Враховуючи, що позивачу надано безоплатну первинну правову допомогу за його заявою у формі роз`яснення (консультації), копію якого позивачем додано до позову, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, а відтак, і про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення йому адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру згідно з його заявою №П-1264 від 24.05..

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, а також про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн є похідними від попередньої (основної) позовної вимоги.

Таким чином, за відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 по справі № 440/9123/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий