Справа № 200/66/23
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року Справа№200/66/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Відповідач 2), що поданий адвокатом Варбан Олександром Валентиновичем, з вимогами:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22 листопада 2021 року №63 щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення незаконним та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу за вислугу років яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення періоди роботи з 12 січня 1987 року по 1 червня 1987 року на посаді викладача в Степанівській філії районної Дитячої музичної школи за сумісництвом; з 01 серпня 1987 року по 31 серпня 1995 року на посаді викладача в Іванопільській філії районної дитячої музичної школи; з 1 вересня 1995 року по 8 січня 1995 року на посаді вчителя музики в загальноосвітній І-ІІІ ступенів школи №5 м.Костянтинівки; з 12 січня 1998 року по 17 жовтня 2017 року на посаді викладача по класу фортепіано в Іллічівській філії районної дитячої музичної школи (яка з 1 вересня 2007 року реорганізована в Костянтинівську районну школу мистецтв); з 18 жовтня 2017 року по 2 вересня 2019 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №1 Дзвіночок; з 03 вересня 2019 року по 31 вересня 2021 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №6 Червона шапочка та період навчання з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року в Артемівському музичному училищі та призначити мені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням рішення Конституційного суду від № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року з 16 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має більше 37 років страхового та спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно відмовлено у призначенні пенсії. Оскільки місцем проживання позивача є м. Костянтинівка Донецької області, вважає, що повторно розглянути заяву про призначення пенсії необхідно зобов`язати пенсійний орган за місцем проживання позивача, а саме Головне управління

Пенсійного фонду України в Донецькій області, що передбачено пунктом 4.10 Порядку № 22-1.

Відповідач 1 позов не визнав, 20 січня 2023 року надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що особам, які на день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII не набули встановленого спеціального стажу, пенсія за вислугу років не призначається. Оскільки, згідно з наданими документами, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 37 років 4 місяці 2 дні, в тому числі вислуга років станом на 10 жовтня 2017 року становить 6 років 9 місяців 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому у призначенні пенсії відмовлено, через відсутність необхідного спеціального стажу. При цьому відповідач вказав, що до спеціального стажу позивача зараховані не всі періоди роботи.

Відповідач -2 позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що Головним управлінням ПФУ в Житомирській області прийнято правомірне рішення, оскільки у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж, отже, відсутнє право для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Відповідача 2 зарахувати періоди роботи позивача, вказав, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необґрунтованими, передчасними та неправомірними, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймало Рішення, а згідно п.4.10 Порядку 22-1 є органом, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року вирішено поновити позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, відкрити провадження в адміністративній справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувати у відповідачів докази по справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 8 липня 1997 року Костянтинівським МВУМВС України в Донецькій області.

Записи у трудовій книжці НОМЕР_2 , що видана на ім`я ОСОБА_1 , маються наступні записи про роботу:

- з 12 січня 1987 року по 1 червня 1987 року на посаді викладача в Степанівській філії районної Дитячої музичної школи за сумісництвом;

- з 1 серпня 1987 року по 31 серпня 1995 року на посаді викладача в Іванопільській філії районної дитячої музичної школи;

- з 1 вересня 1995 року по 8 січня 1995 року на посаді вчителя музики в загальноосвітній І-ІІІ ступенів школи №5 м. Костянтинівки;

- з 12 січня 1998 року по 17 жовтня 2017 року на посаді викладача по класу фортепіано в Іллічівській філії районної дитячої музичної школи;

При цьому міститься запис №8 про реорганізацію Костянтинівської районної дитячої музичної школи з 1 вересня 2007 року у Костянтинівську районну школу мистецтв.

- з 18 жовтня 2017 року по 2 вересня 2019 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №1 «Дзвіночок»;

- з 3 вересня 2019 року по 30 вересня 2021 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №6 «Червона шапочка»

Згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 24 червня 1987 року позивач з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року навчалася в Артемівському музичному училищі та присвоєна кваліфікація викладач музики, концертмейстер.

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України, а саме до Відділу обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, із заявою про призначення пенсії

За принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення № 63 від 22 листопада 2021 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Так, згідно з вказаним рішенням, вік заявниці 54 роки, за доданими документами до страхового стажу зараховано вся періоди трудової діяльності, страховий стаж становить 37 років 4 місяці 2 дні. Спеціальний стаж відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» становить 6 років 9 місяців 8 днів. Також зазначено, що до спеціального стажу не зараховано період роботи з 1 січня 1992 року по 31 серпня 1995 року та з 12 січня 1998 року по 17 жовтня 2017 року, оскільки заявнику, яка працювала вчителем або викладачем у музичній чи художній шкоді необхідно на підставі статуту визначити, з якого часу даний заклад віднесений до позашкільних закладів освіти. Окрім того відсутні документи про можливі періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати.

При цьому, як вбачається з розрахунку стажу, що наданий відповідачем на вимоги ухвали суду, до спеціального стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 1 січня 1992 по 31 серпня 1995 року на посаді викладача в Іванопільській філії районної дитячої музичної школи (з 1 серпня 1987 року по 31 грудня 1991 року зараховано); з 18 жовтня 2017 року по 2 вересня 2019 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №1 Дзвіночок; з 3 вересня 2019 року по 31 вересня 2021 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №6 Червона шапочка та період навчання з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року період навчання в Артемівському музичному училищі.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ, визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (стаття 7 Закону № 1788-ХІІ).

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами згідно із

Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності з 1 січня 2016 року передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

- які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

- 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку, зокрема: 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року.

Відповідно до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік № 909), зокрема, в загально освітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових / кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної, навчально-виробничої частини або з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги, практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інші форми гурткової роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади директора позашкільного навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належить до категорії педагогічних працівників.

Водночас Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області обґрунтовуючи правомірність відмови у призначення позивачу пенсії за вислугу років посилалось на те, що посада викладача дитячої музичної школи, який працює школі мистецтв та школі естетичного виховання Костянтинівської районної школи мистецтв (позашкільний навчальний заклад), Переліком №909 не передбачена.

Надаючи оцінку таким аргументам відповідача - 1, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України від 5 вересня 2017 року N 2145-VIII "Про освіту" (далі - Закон N 2145-VIII) позашкільна освіта, разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону № 2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 1 Закону України від 22 червня 2000 року № 1841-III "Про позашкільну освіту" (далі - Закон № 1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1841-III позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до статті 12 Закону України № 1841-III та пункту 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 року № 433 до позашкільних навчальних закладів відносяться зокрема, мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.

Статтею 21 Закону України № 1841-III передбачено право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Так, Переліком № 909 не передбачена посада викладача позашкільного навчального закладу, однак суд зауважує, що згідно з пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону N 1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Також суд враховує, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 876/5312/17, провадження № 11-860апп18) відступила від позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25 травня 2016 року у справі N 419/794/15-а щодо відсутності у викладачів музичних шкіл, які відносяться до закладів позашкільної освіти, права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років.

Отже Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року дійшла правового висновку, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

Аналогічну правову позицію висловлено також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 756/9879/16-а.

Також суд зазначає, що Законом України «Про освіту» передбачено, що до позашкільних навчальних закладів належать, зокрема, початкові спеціалізовані мистецькі навчальних закладів, до яких згідно із Переліком позашкільних навчальних закладів, затверджених КМУ від 6 травня 2001 року № 433, відносяться школи естетичного виховання: музичні, художні та інші.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на посаді викладача у Іванопільській філії районної дитячої музичної школи, в Іллічівській філії районної дитячої музичної школи, та на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №1 Дзвіночок, в Дошкільному навчальному закладі №6 Червона шапочка, вважалась педагогічним працівником та має право на зарахування відповідного спеціального стажу роботи та призначення пенсії за вислугу років при наявності необхідного педагогічного стажу.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу роботи позивача період роботи з 1 січня 1992 року по 31 серпня 1995 року на посаді викладача в Іванопільській філії районної дитячої музичної школи; з 12 січня 1998 року по 17 жовтня 2017 року на посаді викладача по класу фортепіано в Іллічівській філії районної дитячої музичної школи; з 18 жовтня 2017 року по 2 вересня 2019 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №1 Дзвіночок; з 3 вересня 2019 року по 30 вересня 2021 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №6 Червона шапочка.

При цьому оскільки, судом встановлено, що період роботи з 1 серпня 1987 року по 31 грудня 1991 року та з 1 вересня 1995 року по 8 січня 1998 року зараховані до спеціального стажу роботи позивача, підстави для повторного зобов`язання пенсійного органу зарахувати вказані періоди до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 відсутні, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Стосовно позовних вимог щодо зарахування до спеціального стажу період роботи за сумісництвом з 12 січня 1987 року по 1 червня 1987 року в Степанівській філії районної Дитячої музичної школи, суд зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17 вказала, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 3 квітня 1993 року №245 (що була чинна на час виникнення спірних правовідносин), загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.

Згідно з п.4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78, працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота. Зарахування роботи на посаді викладача (у тому числі й у позашкільному закладі освіти) до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви про призначення пенсії не додано інформацію (довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній) на підтвердження роботи за сумісництвом на посаді викладача з 12 січня 1987 року по 1 червня 1987 року в Степанівській філії районної Дитячої музичної школи не менше ніж 180 годин на навчальний рік, із зазначенням чи був обсяг цієї роботи не менше ніж 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), що свідчить про правомірність дій відповідача щодо не зарахування вказаного вище періоду до спеціального стажу.

При цьому, оскільки в матеріалах адміністративної справи також відсутня така інформація, підставі для зарахування періоду роботи за сумісництвом на посаді викладача з 12 січня 1987 року по 1 червня 1987 року до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наразі відсутні.

Таким чином, у задоволені позовних вимог в частині зобов`язання зарахувати до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи за сумісництвом на посаді викладача з 12 січня 1987 року по 1 червня 1987 року суд відмовляє.

Стосовно зарахування до спеціального стажу періоду навчання в Артемівському музичному училищі у період з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року.

Як вже зазначалось вище, з дипломом серії НОМЕР_3 від 24 червня 1987 року підтверджується, що позивач у період з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року навчалася в Артемівському музичному училищі де присвоєна кваліфікація викладач музики, концертмейстер. При цьому вказаний період, як вбачається з розрахунку стажу, зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Так, на момент навчання ОСОБА_1 правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про народну освіту" від 28 червня 1974 року № 2778-VIII (надалі - Закон № 2778-VIII).

Відповідно до статті 49 вказаного Закону № 2778-VIII, середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.

Отже, період навчання позивача у Артемівському музичному училищі є періодом навчання у середньому спеціальному навчальному закладі.

Відповідно до абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Отже, період навчання у спеціальному навчальному закладі може бути зарахований до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за умови прийняття на роботу за набутою професією.

Як вбачається з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 прийнята на роботу викладачем в Степанівській філії районної Дитячої музичної школи 12 січня 1987 року, як студентка 4 курсу Артемівського музичного училища.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу періоду навчання позивача з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року в Артемівському музичному училищі, оскільки одразу після навчання вона була прийнята на роботу за фахом до спеціалізованого навчального закладу.

За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22 листопада 2021 року №63, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, є протиправним та підлягає скасуванню з подальшим повторним розглядом заяви позивача про призначення пенсії.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати спірні періоди до спеціального стажу за вислугу років яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпеченняі та призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням рішення Конституційного суду від № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року з 16 листопада 2021 року суд зазначає наступне.

Позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити певні дії задоволенню не підлягають, оскільки заяву позивача про призначення пенсії та спірне рішення прийнято Відповідачем-1.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію суд зазначає, що повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення пенсії.

Отже, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення пенсії та зобов`яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

На підставі викладеного вище, позовні вимоги суд задовольняє частково, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як орган що розглядав заяву позивача про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 листопада 2021 року, зарахувавши до спеціального стажу за вислугу років який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного суду від № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року, періоди роботи з 01.01.1992 по 31 серпня 1995 року на посаді викладача в Іванопільській філії районної дитячої музичної школи; з 12 січня 1998 року по 17 жовтня 2017 року на посаді викладача по класу фортепіано в Іллічівській філії районної дитячої музичної школи; з 18 жовтня 2017 року по 2 вересня 2019 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №1 Дзвіночок; з 3 вересня 2019 року по 30 вересня 2021 року на посаді музичного керівника в Дошкільному навчальному закладі №6 Червона шапочка та період навчання з 01 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року в Артемівському музичному училищі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з наявних матеріалів справи, при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (908 грн. згідно з квитанцією від 7 грудня 2021 року та 165,60 грн. згідно з квитанцією від 8 січня 2023 року). Таким чином, судовий збір у розмірі 536,80 грн. (1073,60 грн./2) підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 63 від 22 листопада 2021 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. О.Ольжича, б.7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) від 16 листопада 2021 року, зарахувавши до спеціального стажу за вислугу років який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного суду від № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року, періоди роботи з 1 січня 1992 року по 31 серпня 1995 року, з 12 січня 1998 року по 17 жовтня 2017 року, з 18 жовтня 2017 року по 2 вересня 2019 року, з 3 вересня 2019 року по 30 вересня 2021 року, період навчання з 1 вересня 1983 року по 24 червня 1987 року в Артемівському музичному училищі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. О.Ольжича, б.7, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв