Справа № 818/1715/18
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2023 року Справа № 818/1715/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
суддів - Бондаря С.О., Савицької Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В. ,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Вортоломея М.Ф. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1715/18 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України № 1дк від 23 лютого 2018 року.
Свої вимоги мотивує тим, що підставою прийняття відповідачем оскаржуваного наказу слугувало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. Проте ОСОБА_1 , заперечує факти вчинення ним порушень законодавства та службової дисципліни. Позивач вказує, що рішення КДКП від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 оскаржене ним до Верховного Суду, який у рішенні від 12 березня 2018 року у справі № 9901/424/18 визнав передчасними висновки КДКП про неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов`язків та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. Ці обставини, на думку позивача, свідчать про незаконність рішення КДКП і, як наслідок, протиправність оспорюваного наказу від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 про його звільнення.
Відтак, на думку позивача, наказ порушує принципи презумпції невинуватості та верховенства права, а тому є протиправним і підлягає скасуванню. Крім того, наказ ГПУ прийнятий під час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною, що суперечить приписам частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України.
Рішенням від 12 грудня 2018 року Сумський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»), з прийняттям нового судового рішення, яким: Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»). В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 серпня 2021 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі № 818/1715/18 скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року у частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»). Справу № 818/1715/18 у цій частині направлено на новий судовий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі № 818/1715/18 залишено без змін.

14.09.2021р. справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 20.09.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання, яке відкладалося внаслідок введення в Україні воєнного стану.

01.02.2022р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у кримінальній справі №591/7446/17, предметом якої є кримінальне провадження згідно з ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки застосування дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які порочать працівника прокуратури, не є тотожним до кримінальної відповідальності за вчинення таких дій.

Ухвалою від 01.11.2022р. підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з квітня 1999 року.

Наказом Генерального прокурора України № 605к від 18 вересня 2015 року позивач призначений заступником прокурора Сумської області.

Рішенням КДКП від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 » заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Вказане рішення мотивоване тим, що під час дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів встановлено в діях заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 ознаки дисциплінарних проступків, а саме:

- неналежне виконання службових обов`язків під час заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 та 2016 рік (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»);

- порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, яке полягало у відвідуванні спортивного клубу «В-tone» у робочий час (пункт 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»);

- вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики, яке полягало у введенні в оману керівника прокуратури Сумської області щодо стану свого здоров`я, права на отримання відпустки у вересні 2017 року, права на отримання відповідних виплат (пункти 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Наказом прокурора Сумської області від 26 грудня 2017 року № 333к заступнику прокурора Сумської області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 26 грудня 2017 року по 19 вересня 2018 року.

Наказом Генерального прокурора України від 23 лютого 2018 року № 1дк заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку (пункти 1, 5, 6, 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Вважаючи своє звільнення незаконним, а наказ відповідача від 23 лютого 2018 року № 1дк протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року у частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»), суд зазначає що, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 16 Закону № 1697-VII передбачено гарантії незалежності прокурора, однією з яких є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Пунктами 1, 5, 6, 7 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; порушення правил внутрішнього службового розпорядку.

При цьому, притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом (частина друга статті 43).

Відповідно до статті 44 та частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється КДКП. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону № 1697-VII рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Частиною першою статті 49 зазначеного Закону обумовлено, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

За правилами пунктів 4, 5 частини першої статті 77 Закону № 1697-VII КДКП розглядає дисциплінарні скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснює дисциплінарне провадження, за результатами якого за наявності підстав, передбачених цим Законом, приймає рішення про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Із викладеного слідує, що підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення є, з-поміж іншого, вчинення ним дій, що порочать звання прокурора або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики. Органом, який в силу закону наділений повноваженнями щодо здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора та притягнення до дисциплінарної відповідності, є КДКП.

За правилами частини першої статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Генеральний прокурор у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення КДКП приймає рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора. Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України (пункт 4 частини першої, частина друга статті 9 Закону № 1697-VII).

Як зазначалося вище, рішенням КДКП від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 » заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 5, 6, 7 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Разом із тим, підставою для прийняття КДКП рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури стали обставини допущення позивачем дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики.

Не погодившись з указаним рішенням КДКП, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 9901/424/18 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до КДКП про визнання протиправним та скасування рішення КДКП від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

У названому рішенні Суд погодився з висновками, викладеними у рішенні КДКП від 20 грудня 2017 року № 352дп-17, про те, що своїми діями заступник прокурора Сумської області ОСОБА_1 порушив вимоги Закону № 1697-VII, правила прокурорської етики, вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів його об`єктивності, неупередженості та незалежності, а також у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 9901/424/18 залишено без змін.

Приймаючи рішення, суди виходили з того, що у рішенні КДКП від 20.12.2017 № 352дп-17 вказано, що дисциплінарний проступок, вчинений прокурором ОСОБА_1 , носить характер грубого порушення, що свідчить про неможливість подальшого його перебування на посаді прокурора та про наявність передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» підстави накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Надаючи оцінку рішенню КДКП від 20.12.2017 № 352дп-17 у частині висновків про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, а саме порушення правил прокурорської етики (п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прократуру») та вчинення дій, що порочать звання прокурора (п. 5 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»), Верховний Суд виходив з наступного.

У період часу з 08.08.2017 по 13.08.2017 ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці та знаходився на відпочинку у апарт-готелі МарМарос (Івано-Франківська обл., Яремчанський р-н., с. Поляниця, вул. Урочище вишня, 260) разом із сім`єю. Водночас, згідно з листком непрацездатності серії АДЕ № 697717 від 18.08.2017р., виданого комунальним закладом Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького, у період з 07.08.2018р. до 18.08.2018р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі. При цьому вказаний листок непрацездатності будь-яких відміток про порушення позивачем режиму лікування не містить. Вироком Зарічного районного суду міста суми від 23.10.2017р. засуджено лікаря-інфекціоніста комунального закладу Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького ОСОБА_2 , та встановлено, що Медична картка стаціонарного хворого № 986 містить завідомо неправдиві відомості про госпіталізацію ОСОБА_1 до 2-го боксу І інфекційного відділення та дані про його огляд 8-11 серпня, 14-18 серпня 2017 року, у той час як останній на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького взагалі не перебував.

Не дивлячись на те, що у період з 07.08.2018 по 18.08.2018 позивач не перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького, він на підставі листка непрацездатності серії АДЕ № 697717 від 18.08.2017, звернувся 28.08.2017 до прокурора Сумської області із письмовою заявою про надання йому невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки з 04.09.2017, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю під час основної щорічної відпустки, зазначивши при цьому у вказаний заяві завідомо недостовірні відомості щодо втрати працездатності через хворобу у період з 07 серпня до 18 серпня 2017 року. На підставі зазначеної заяви, ОСОБА_1 наказом прокурора Сумської області від 30.08.2017р. № 732к надано 12 календарних днів невикористаної відпустки. За період тимчасової непрацездатності позивачу, на підставі поданого ним прокурору області листка непрацездатності серії АДЕ № 697717 від 18.08.2017, виплачено на картковий рахунок 9230,71 грн. Крім того, за 12 днів невикористаної відпустки з 04 по 15 вересня 2017 року ОСОБА_1 виплачено на картковий рахунок 11908,07 грн. Зазначені обставини підтверджено, зокрема: копіями заяв позивача, наказів про надання йому відпусток, листка непрацездатності від 18.08.2017, які містяться у матеріалах справи.

Так, за висновком Верховного Суду, наявних матеріалів дисциплінарного провадження, що стосуються перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період з 07.08.2018р. до 18.08.2018р., та його подальших дій щодо отримання додаткових днів відпустки у вересні 2018 року достатньо для висновку, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, а саме порушення правил прокурорської етики.

Верховний Суд визначив, що міркування позивача з того приводу, що в його діях відсутній склад злочину, і його причетність щодо внесення до вказаного документа неправдивих відомостей у визначеному законом порядку не встановлено, є безпідставними, оскільки КДКП не оцінювалися дії позивача відповідно до Кримінального кодексу України, а лише перевірено відповідність його поведінки вимогам Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів (п. 69 цього рішення).

Разом із тим, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню КДКП у частині висновків про порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»), яке полягає у відвідуванні ним спортивного клубу В-tone у робочий час 28.11.2016р. о 12 год. 34 хв., Верховний Суд погодився з доводами ОСОБА_1 про передчасність таких висновків, з огляду на відсутність належних доказів на їх підтвердження.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню КДКП у частині висновків про неналежне виконання службових обов`язків (п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру») під час заповнення ОСОБА_1 декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 та 2016 роки, Верховний Суд також погодився з доводами ОСОБА_1 про передчасність таких висновків, з огляду на відсутність обґрунтованого висновку НАЗК, який би свідчив про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Проте, з огляду на доведеність вчинення ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, передбачених п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», Верховний Суд дійшов висновку, що рішення КДКП від 20.12.2017 № 352дп-17 про накладення дисциплінарного стягнення на заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Під час прийняття спірного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів враховано характер діяння, відомості, що характеризують особу прокурора, серед них й те, що раніше дисциплінарні стягнення на нього накладалися, враховано особисті та професійні якості.

За таких умов, підстав для його скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, а також чинність рішення КДКП від 20.12.2017р. № 352дп-17, висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 12.03.2018р. у справі № 9901/424/18 щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», як наказ Генерального прокурора від 23.02.2018 № Ідк, так і рішення КДКП, прийнято належним суб`єктом обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити

При цьому, щодо посилань позивача на порушення наказом Генерального прокурора від 23.02.2018р. презумпції невинуватості, суд вважає необхідним відмітити, що постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 591/7446/17 скасовано ухвалу Сумського апеляційного суду від 05.10.2020, якою залишено без зміни вирок Зарічного районного суду м. Суми від 03.12.2019, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 358 КК України.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06.10.2021 призначено до апеляційного розгляду.

Так, предметом апеляційного розгляду справи №591/7446/17 є кримінальне провадження, у якому органом досудового розслідування він обвинувачується у тому, що у серпні 2017 року, перебуваючи на посаді заступника прокурора Сумської області, умисно, з метою заволодіння бюджетними коштами шляхом введення в оману прокурора Сумської області у спосіб надання неправдивої інформації про тимчасову втрату працездатності, а також використанні підробленого документа, у вересні 2017 року.

Тобто справа №591/7446/17 розглядається за фактом заволодіння ОСОБА_1 належними прокуратурі Сумської області та Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області бюджетними грошовими коштами шляхом введення в оману прокурора Сумської області ОСОБА_3 у спосіб надання неправдивої інформації про тимчасову втрату працездатності за період з 07.08.2017р. до 18.08.2017р., а також використанні підробленого документа.

Водночас рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 20.12.2017 № 352дп-17, яке стало підставою видання наказу Генерального прокурора від 23.02.2018 № Ідк, прийняте не лише за фактом введення в оману прокурора Сумської області ОСОБА_3 та заволодіння коштами, а і з інших підстав.

Разом з цим, закриття судом кримінального провадження щодо особи не є обов`язковою підставою для скасування наказу про звільнення в дисциплінарному порядку, оскільки вчинення дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну та/або кримінальну, не залежить одна від одної.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Особливість дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури полягає в тому, що вона настає не тільки за порушення, допущені під час проходження служби, а й за допущені проступки, що порочать працівника органів прокуратури.

Отже, застосування дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які порочать працівника прокуратури, не є тотожним до кримінальної відповідальності за вчинення таких дій.

Так, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів в діях заступника прокурора Сумської області встановлено ознаки дисциплінарного проступку, а саме: неналежне виконання службових обов`язків під час заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015, 2016 роки; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, яке полягало у відвідуванні спортивного клубу у робочий час вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики, яке полягало у введенні в оману керівника прокуратури області щодо стану свого здоров`я.

При цьому слід зазначити, що Генеральна прокуратура України у межах цієї справи не досліджувала питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, а дала правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в частині порушення Присяги працівника прокуратури.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2021 року, якою рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі № 818/1715/18 скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року у частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») та справу № 818/1715/18 у цій частині направлено на новий судовий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду, посилання позивача на порушення статті 62 Конституції України є необґрунтованими, оскільки питання про правомірність притягнення до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях особи, і саме з цієї точки зору були оцінені дії позивача.

Зокрема, щодо посилань скаржника про порушення його права на презумпцію невинуватості, закріпленого статтею 62 Конституції України, колегія суддів зазначила, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була в кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме в кримінально-правовому сенсі (рішення ЄСПЛ від 11 лютого 2003 року у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97). Відтак зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Такий правовий підхід неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема, у справах № 815/5617/16, № 240/2677/20, № 808/991/17, а також Великою Палатою Верховного Суду у справі № 800/454/17.

Отже, суд погоджується із доводами представника відповідача, що застосування дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які порочать працівника прокуратури, не є тотожним до кримінальної відповідальності за вчинення таких дій, а тому доводи позивача щодо про порушення його права на презумпцію невинуватості не можуть бути покладені в основу судового рішення як підстава для задоволення позовних вимог.

Крім того, у вироку Зарічного районного суду м. Суми від 23.10.2017р. у кримінальній справі №591/5798/17 (т.4,а.с.107-108), яким затверджено угоду про визнання винуватості від 12 жовтня 2017 року між прокурором та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст. 366 КК України; визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та призначено їй покарання із застосування ч. 2 ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, зазначено, що «07.08.2017 до заступника головного лікаря з медичної частини комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» ОСОБА_4 звернувся її знайомий заступник прокурора Сумської області ОСОБА_1 з проханням провести його лікування від простудної хвороби. ОСОБА_5 провела первинний огляд ОСОБА_1 у своєму службовому кабінеті, що розташований у вказаному закладі охорони здоровя за адресою: АДРЕСА_1 , та встановила попередній діагноз «гостра респіраторна інфекція». Після цього вона викликала до себе у службовий кабінет лікаря-інфекціоніста 1 інфекційного відділення ОСОБА_2 та попросила провести лікування ОСОБА_1 в умовах стаціонару, хоча той такого лікування не потребував.

ОСОБА_2 на своєму робочому місці у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , завела на ОСОБА_1 «Медичну картку стаціонарного хворого №986», ведення якої передбачено Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №003/о «Медична картка стаціонарного хворого №», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я №110 від 14.02.2012.

У зазначеному офіційному документі ОСОБА_2 , діючи умисно, вказала завідомо неправдиві відомості про госпіталізацію ОСОБА_1 до 2-го боксу 1 інфекційного відділення, хоча той на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» взагалі не перебував.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на складання завідомо неправдивих офіційних документів, ОСОБА_2 вносила до «Медичної картки стаціонарного хворого №986» завідомо неправдиві дані про огляд ОСОБА_1 та його стан, вказавши, що оглядала даного пацієнта 08.08.2017, 09.08.2017, 10.08.2017, 11.08.2017, 14.08.2017, 15.08.2017, 16.08.2017, 17.08.2017 та 18.08.2017.

У дійсності огляд ОСОБА_1 у вказані дні не проводився, адже він на лікуванні у медичному закладі не перебував.

Зокрема, з 08.08.2017р. до 13.08.2017р. ОСОБА_1 знаходився на відпочинку у апарт-готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанський район, с. Поляниця, вул. Урочище Вишня, 260.».

Отже, як вбачається із копії вироку Зарічного районного суду м. Суми від 23.10.2017р. у кримінальній справі №591/5798/17 та рішення Комісії від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 », позивач, перебуваючи у стані тимчасової непрацездатності у період з 7 до 18 серпня 2017 року, не потребуючи при цьому лікування та перебуваючи замість 2-го боксу 1 інфекційного відділення на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» на відпочинку у апарт-готелі ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив дисциплінарний проступок, а саме порушив правила прокурорської етики, що порочить звання прокурора та свідчить про неможливість подальшого його перебування на посаді прокурора.

Також суд зазначає, що ОСОБА_1 оскаржено у судовому порядку наказ Генерального прокурора від 19.09.2019 № 153к, яким визначено вважати його звільненим з посади в органах прокуратури у перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 480/5247/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу № 153к від 19.09.2019 відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.

Також позивачем оскаржено у судовому порядку наказ Генерального прокурора від 04.11.2019 № 469к, яким визначено вважати його звільненим з посади в органах прокуратури на підставі наказу Генерального прокурора від 23.02.2018 № 1 дк з 05.11.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 у справі № 480/4893/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 04.11.2019р. № 469к про звільнення заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури.

Поновлено його на посаді заступника прокурора Сумської області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020р. у справі № 480/4893/19 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021р. повернуто особі, яка її подала.

Отже, рішеннями судів, які набрали законної сили, підтверджено правомірність звільнення позивача у перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, натомість, доведено правомірність прийнятого наказу № 1дк від 23 лютого 2018 року, а отже він скасуванню не підлягає.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, то підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.02.2023 р.

Головуючий суддя О.О. Осіпова

Судді С.О. Бондар

Н.В. Савицька