Справа № 160/16221/22
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме: надати уточнену позовну заяву, в якій уточнити суб`єктивний склад сторін у справі (уточнити відповідача).
Відзиву на позовну заяву від Державної служби України з безпеки на транспорті до суду не надходило.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є власником вантажного автомобіля марки MERSEDES-BENZ, модель 1117, тип ТЗ вантажний фургон, 1996 року випуску, колір білий, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 13.11.2010 року.
07.09.2020 року між ОСОБА_1 (наймодавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (наймач) укладено договір найму (оренди) транспортних засобів. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 811.
Відповідно до договору найму від 07.09.2020 року наймач прийняв в тимчасове платне користування (в оренду) транспортний засіб, зокрема вантажний автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель 1117, тип ТЗ вантажний фургон, 1996 року випуску, колір білий, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 13.11.2010 року, що належить наймодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 08.11.2017 року ТСЦ 1243.
Пунктом 2.1 договору встановлено строк його дії на 15 років до 07.09.2035 року.
Відповідно акту відділу Державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 318572 від 17.02.2022 року, старшим державним інспектором ДВК за безпекою на транспорті Шинкаревичем Я.Д. та головним спеціалістом ВДК за безпекою на транспорті В.І. Опря, на підставі направлень на перевірку від 14.02.2022 року № 009995 проведено перевірку транспортного засобу: марки MERSEDES-BENZ 1117, номерний знак НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 та виявлено порушення водієм ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме тахокарти за 17.02.2022 року, наказ НТЗУ № 385 від 24.06.2010 року. Водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.
Незгода позивача з прийнятою постановою стала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначенні Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344), за приписами статті 3 якого сфера дії Закону поширюється на відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно зі статтею 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
За вимогами статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено судом, при проведенні перевірки 17.02.2022 року відповідачем було виявлено порушення - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт.
Разом з цим суд зазначає, що положеннями абзацу 3 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, за вимогами статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, а відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України Про автомобільний транспорт.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України Про автомобільний транспорт).
З аналізу наведених норм законодавства, можна зробити висновок, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Водночас, з наданих позивачем документів вбачається, що автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель 1117, тип ТЗ вантажний фургон, 1996 року випуску, колір білий, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 було передано позивачем Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду на підставі договору від 07.09.2020 року.
Під час судового розгляду, до матеріалів справи не надано доказів визнання вказаного договору оренди транспортного засобу недійсним або втрати ним юридичної сили.
В свою чергу, відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фізична особа підприємець ОСОБА_2 має основим видом діяльності вантажний автомобільний транспорт.
Відповідно повідомлення ФОП ОСОБА_2 від 09.09.2022 року, водій ОСОБА_3 перебував з ним у трудових відносинах з 09.02.2022 року по 18.02.2022 року, що також підтверджується наказами про призначення №22-1к від 09.02.2022 року та про звільнення №22-2к від 18.02.2022 року.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова від 11.08.2022 року складена відносно власника автомобіля ОСОБА_1 , а не перевізника ФОП ОСОБА_2 .
Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
За таких обставин, суд зробить висновок про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності та протиправність оскаржуваної постанови.
Щодо інших доводів позивача, суд зазначає наступне.
Пунктом 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за № 1567 (далі - Порядок № 1567) передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
Відповідно до пункту першого Положення Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському, електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Згідно з пунктом 8 цього Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 196-р від 03.03.2020 "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" погоджено пропозицію Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби.
Положення про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті визначає організаційно-правовий статус, основні завдання, функції, повноваження та організаційні засади діяльності територіальних органів Укртрансбезпеки, утворених відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 196-р від 03.03.2020 "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті".
Цим Положенням передбачено, що територіальний орган є структурним підрозділом апарату Укртрансбезпеки і забезпечує виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань на території Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а такий, що утворений як міжрегіональний територіальний орган, - на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються його повноваження.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок № 1567)
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено перевірка наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 20-22 Порядку № 1567).
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.
Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що для розгляду справи про порушення відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті не було проінформовано ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи про порушення. Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 318572 від 17.02.2022 року ОСОБА_1 отримано лише за запитом від 23.08.2022. Зазначений акт відповідачем було надано позивачу 06.09.2022 року.
Отже, у позивача ОСОБА_1 не було можливості надати пояснення стосовно встановленого порушення та докази на підтвердження передачі ним автомобільного транспорту за договором оренди.
До того ж, відповідачем постановою про застосування адміністративно господарського штрафу № 346068 було застосовано відповідальності до позивача як до ФОП ОСОБА_1 , проте автомобіль належить позивачу як фізичній особі, а жодних доказів наявності у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця не встановлено.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу №346068 від 11.08.2022 року, що винесена Державною службою України з безпеки на транспорті, є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 346068 від 11.08.2022 року Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий сбір у розмірі 992,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська