Справа № 420/2121/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2121/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальність «ТЕДІС УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4А) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 28 січня 2022 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальність «ТЕДІС УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4А) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1), в якій позивач просить:

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 19 303 935 грн. та за штрафними (фінансовими)санкціями на суму 43 914 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 489 700 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 107 753, 25 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 40 808,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7312, 86 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4080 грн. за порушення вимог податкового законодавства з визначення податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати.

Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 29.04.2021 року по 24.12.2021 року була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 та правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 19.05.2017 року по 31.12.2020, за результатами якої складено акт.

Позивач зазначив, що на підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення, з якими позивач не погоджується, вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Так, щодо висновку перевіряючих стосовно безпідставного списання фінансової допомоги, позивач зазначив, що протягом перевіряємого періоду було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги із ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» (Позичальник), на підставі яких ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» було перераховано грошові кошти на адресу Позичальника у загальній сумі 104 935 164, 25 грн.

В ході користування грошовими коштами, було здійснено часткове їх повернення на загальну суму 17 855 988, 75 грн.

В подальшому, між ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» та ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» були укладені додаткові угоди до зазначених договорів, відповідно до яких сторони дійшли згоди припинити зобов`язання Позичальника щодо повернення залишків сум поворотної допомоги та, відповідно, вважати їх безповоротною фінансовою допомогою.

Таким чином, за результатами укладених додаткових угод, загальна сума наданої ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» безповоротної фінансової допомоги склала 104 935 164, 25 грн. за всіма договорами.

На підставі наказу № 285/1-ОД від 30.06.2020 суму безповоротної фінансової допомоги в розмірі 104 935 164, 25 грн. було включено до складу витрат та відображено їх списання при формуванні фінансового результату до оподаткування згідно з правил бухгалтерського обліку.

На думку позивача, положеннями Податкового кодексу України не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування на суму безповоротної фінансової допомоги, наданої іншому платнику податку на прибуток підприємства на загальних підставах, який не оподатковується за ставкою 0 % відповідно до п. 44 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, такі операції відображаються згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Таким чином, сума безповоротної фінансової допомоги у надавача включається до складу витрат звітного періоду, а у одержувача до складу доходів.

Також позивач звернув увагу, що в розділі 9 «Облікової політики ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА», компанія припиняє визнання фінансових активів, коли активи погашені або право отримання грошових потоків або активів втратили свою чинність або Компанія передала, в основному, всі ризики та вигоди, пов`язані з володінням активами, або Компанія не передала та не залишила всі ризики та вигоди володіння, але припинила здійснювати контроль.

Окрім цього, укладені позивачем правочини відповідають вимогам цивільного законодавства.

Щодо висновку перевіряючих про завищення витрат на збут, при здійсненні списання книжкових видань, позивач зазначив, що в квітні 2019 року позивачем на користь ТОВ «Видавничий Дім «Українська Мить» була здійснена 100 % оплата в розмірі 624 000 грн. в рахунок придбання 52 книг Фотолітопис «Українська державність: витоки, етапи становлення та розвитку (838-2018 рр).

30 серпня 2019 року Генеральним директором ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» було видано наказ № 431/1-ОД про проведення заходу, в якому з метою розширення партнерських зв`язків та обговорення умов ділового співробітництва, було вирішено з нагоди святкування Дня Незалежності України надати партнерам подарунки у вигляді видань книг згідно з переліку подарункової продукції затвердженої в додатку № 1 до наказу.

В подальшому, після надання зазначеної подарункової продукції партнерам, вона була списана з обліку Товариства згідно з акту списання № 4080 від 30.08.2019.

Позивач звертає увагу, що ним не створювалася бібліотека для зберігання книжкових видань, а також враховуючи, що строк використання даних книг не передбачав бути більше 1 року з моменту придбання оскільки придбавалися виключно для подальшої передачі партнерам Товариства в межах визначеного заходу, тому вони обліковувалися саме в якості оборотних активів складів запасів, а не в якості бібліотечних фондів.

Таким чином, враховуючи мету придбання та характер використання книжкових видань, Товариством, після передавання їх своїм бізнес партнерам та документального оформлення їх списання, було обґрунтовано включено суми списаних засобів до витрат на збут.

Щодо повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті доходів на користь платників податків фізичних осіб, позивач зазначив, щопідставою для заниження цього податку та збору стало порушення позивачем пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, у звязку з тим, що контрагенти позивача: ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають місце проживання / місцезнаходження на тимчасово окупованій території.

Позивач не погоджується з такими висновками перевіряючих, з огляду на таке.

Так, позивач зазначив, що з ФОП ОСОБА_1 позивач співпрацює з 2015 року, в рамках якої укладались договори оренди.

Позивач звернув увагу, що ФОП ОСОБА_1 на виконання положень ПК України за всіма господарськими операціями з надання послуг ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» складались податкові накладні та відповідно реєструвались в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також вказує на здійснення господарських операцій з надання послуг оренди ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА».

Також позивач звернув увагу, що ФОП ОСОБА_1 подавались до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан та доходи та здійснювалось відрахування до бюджету обов`язкових платежів у вигляді податків на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок, що є доказом здійснення ФОП ОСОБА_1 самостійної оплати цих платежів.

Податкова звітність з ПДВ подавалася як ФОП ОСОБА_1 так й ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА».

Крім того, позивач зазначив, що місцем фактичного проживання ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою переселенця № 3241-281 та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.08.2018 № 281, та у інформаційній довідці від 27.12.2021 року ФОП ОСОБА_1 підтвердив адресу свого постійного фактичного місця проживання та зазначив, що з 2014 року лінію розмежування не перетинав та на непідконтрольній Україні території не перебував.

Стосовно взаємовідносин з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є приватними нотаріусами і здійснюють незалежну професійну діяльність, ОСОБА_2 була приватним нотаріусом та була зареєстрована по Київському міському нотаріальному округу.

В документі, який посвідчує право нотаріуса на здійснення нотаріальної діяльності відсутня інформація про її місце проживання.

Позивач вважає необхідним відмітити, що в пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України говориться саме про фізичних осіб підприємців, а не про самозайнятих осіб.

Щодо висновків перевіряючих зроблених за результатами аналізу взаємовідносин із ФОП ОСОБА_5 , позивач зазначив, що позивачем по підприємству 06.09.2019 було видано наказ № 448/1-ОД про проведення конференції, яким наказано організувати проведення конференції та відповідно виділити кошти на організацію заходу.

З метою виконання вказаного наказу, позивачем був укладений договір про надання послуг з обслуговування заходу від 13.09.2019 року № 1119 із ФОП ОСОБА_5 .

На виконання умов Договору ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» здійснило перерахування грошових коштів на рахунок Замовника, що підтверджується платіжними дорученнями.

Після надання всіх послуг та погодження сторонами остаточної вартості наданих послуг був підписаний Акт № 2 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Позивач звернув увагу, що з акту перевірки вбачається, що належної податкової перевірки контрагента позивача перевіряючими проведено не було, а висновки про неможливість надання контрагентом послуг позивачу були зроблені виключно на підставі інформації отриманої з податкової декларації платника єдиного податку. Водночас, інформація, наявна в базах даних податкових органів не є податковою перевіркою і надається в порядку с. 73 ПК України.

Таким чином, позивач вважає, що висновки перевіряючих щодо порушення позивачем податкового законодавства лише з огляду на відсутність у контрагента штатних працівників є безпідставними.

Щодо не віднесення понесених позивачем витрат до складу витрат майбутніх періодів, позивач зазначив, що перевіряючими зроблено безпідставний висновок щодо завищення Товариством витрат в сумі 355647 грн. за договорами, укладеними з ТОВ «Корн Феррі» (Виконавець), згідно з якими Виконавець зобов`язується надати, а Замовник отримати консультаційні послуги у вигляді доступу до українських баз даних.

Перевіркою встановлено, що надані послуги після укладання угоди та підписання актів виконаних робіт надавались в майбутніх періодах протягом року.

Так, позивач зазначив, що відповідачем не було враховано норми П (С)БО 16 «Витрати» та положення Міжнародних стандартів фінансової звітності (далі МСФЗ).

Позивач зазначив, що облікова політика ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» підготовлена відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності, що були опубліковані та є обов`язковими для застосування Компанією з 1 січня 2018 року та пізніших періодів та затверджена наказом від 31.12.2018 року № 689-ОД.

Як визначено обліковою політикою Компанія робить оцінки та припущення, які впливають на суми активів та зобов`язань, що відображаються у фінансовій звітності у фінансовому році. Компанія визначила певну межу суттєвості фінансової інформації (бухгалтерської операції) та за прийнятим Компанією порогом суттєвості вартість консультаційних послуг є несуттєвою сумою та в такому випадку МСФЗ дозволяють обрати будь-який варіант обліку, в тому числі, відносити суму на витрати періоду.

Позивач зазначив, що ПК України не вимагає коригувати фінансовий результат до оподаткування на витрати, пов`язані з отриманням консультаційних послуг, основні вимоги документально підтвердити здійснені витрати і передбачити в обліковій політиці порядок їх відображення (зокрема, якщо підприємство веде облік за МСФЗ).

Таким чином, позивач вважає, що висновки перевіряючих викладені в акті перевірки є необґрунтованими та такими, що зроблені без належного аналізу первинних документів та суті господарських операцій, а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та належать скасуванню.

На виконання ухвали суду від відповідача 12 березня 2022 року (вхід. № 11525/22) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що за результатами перевірки встановлено порушення ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» податкового законодавства, що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Так, відповідач зазначив, що перевіркою повноти декларування показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.07.2017 по 31.12.2020 встановлено їх заниження у сумі 107 244 082 грн.

Фінансовий результат за перевіряємий період було занижено за рахунок завищення позивачем витрат внаслідок безпідставного списання поворотної фінансової допомоги, наданої ПП «Українська будівельна компанія «КАШТАН», яка у подальшому, у звязку із закінченням термінів повернення була списана до складу витрат.

Відповідач звернув увагу, що дані операції в бухгалтерському обліку відображено методом подвійного запису за Дт 977 «Інші витрати діяльності» та Кт 3775 «Розрахунки із іншими дебіторами».

Але у момент списання витрат ПП «Українська будівельна компанія «КАШТАН» не було визнано банкрутом або ліквідовано, договори були діючими, будь-яка інформація щодо позовної роботи з боку позивача, відсутня.

Відповідач зазначив, що в ході перевірки головному бухгалтеру ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» було вручено запит щодо надання пояснень та належних документів щодо підстав списання поворотної фінансової допомоги до складу витрат, але такі пояснення та документи перевіряючим не були пред`явлені. Тому встановлено безпідставне списання поворотної фінансової допомоги до складу витрат.

Щодо завищення витрат внаслідок отримання послуг від ФОП ОСОБА_5 відповідач зазначив, що ці операції не підтверджені наданими до перевірки документами.

Так, відповідач зазначив, що на підтвердження здійснених операцій позивачем надано акт здачі приймання робіт, але з акту неможливо встановити перелік виконаних робіт та його складові частини, детальний розрахунок вартості послуг та кількість витраченого труда робітників та якими працівниками безпосередньо виконувались роботи.

Відповідач звернув увагу, що згідно з податкової декларації єдиного податку ФОП ОСОБА_5 фактична чисельність найманих працівників у 1 кварталі 2020 року склала 0 осіб, визначити кількість залучених осіб та обсяги виконаних робіт для організації проведення заходу не можливо.

Також перевіркою встановлено завищення витрат за збут при здійсненні списання книжкових видань на загальну суму 624 000 грн.

В бухгалтерському обліку дана операція відображена методом подвійного запису за Дт 93 «Витрати на збут» та Кт 209 «Інші матеріали».

Відповідач звернув увагу, що позивачем не надано до перевірки опис на вилучення документів з бібліотечного фонду та акт списання вилучених книг з бібліотечного фонду.

Також документальною перевіркою встановлено завищення адміністративних витрат в результаті віднесення до звітних періодів консультаційних послуг, які повинні включатися до складу витрат майбутніх періодів по договору, укладеному з ТОВ «КОРН ФЕРРІ».

Відповідач зазначив, що в підтвердження здійснених операцій платником податків до перевірки надано акт здачі-приймання робіт (надання послуг), розрахунки проведено безготівковими коштами відповідно до платіжних доручень, станом на 31.12.2020 заборгованість відсутня.

Перевіркою встановлено, що вищенаведені послуги після укладання угоди та підписання актів виконаних робіт надавались в майбутніх періодах протягом року, а тому понесені витрати повинні були віднесені до складу витрат майбутніх періодів.

Щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток, відповідач зазначив, що у порушення пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення ПК України, позивачем не утримано податок на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) доходів по суб`єктам господарювання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , чим занижено податкові зобов`язання за перевіряємий період на 487700 грн.

Відповідач зазначив, що суб`єкти господарювання, які нараховували (виплачували) доходи від здійснення підприємницької діяльності фізичним особам-підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання (податковою адресою) яких згідно з відомостями інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб є тимчасова окупована територія, є податковими агентами і зобов`язані утримати податок на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів.

У свою чергу позивачем надано відповідь на відзив (вхід. № ЕП/9300/22 від 06.04.2022), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Також 12 березня 2022 року позивачем подано клопотання про долучення доказів у справі, а саме: податкові декларації з ПДВ, які подавались позивачем за період з липня 2017 по грудень 2020, податкові декларації з ПДВ, які подавались ФОП ОСОБА_1 за період з липня 2017 по грудень 2020, податкові декларації, які складались ФОП ОСОБА_1 за результатами надання нерухомого майна в оренду позивачу, платіжні доручення щодо оплати ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» за оренду нерухомого майна.

Ухвалою, що занесена до протоколу підготовчого засідання від 13.09.2022 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

У вступному слові представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у вступному слові заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши вступні слова представників сторін та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові та електронні докази, судом було оголошено перерву на 13.12.2022 року для підготовки до судових дебатів.

На судовому засіданні призначеному на 13.12.2022 року суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 13 грудня 2022 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» зареєстровано 07.12.1999 року Юридичним департаментом Одеської міської ради та перебуває на обліку в Південному Міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

Суд встановив, що у період з 29.04.2021 року по 24.12.2021 року на підставі направлень та наказу від 12.04.2021 року № 11, Південним Міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 та правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 19.05.2017 року по 31.12.2020, за результатами якої складено акт від 30.12.2021 року № 401/34-00-07-01/30622532 (а.с. 28-93, т.1).

Цим актом зафіксовано, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА»:

1. Пп. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПКУ, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 19 303 935 грн., у тому числі:

- За 1 квартал 2019 року на суму 31 334 грн.

- За 3 квартал 2019 року на суму 144 320 грн.

- За 1 квартал 2020 року на суму 207935 грн.

- За 2 квартал 2020 року на суму 18 888 330 грн.

- За 3 квартал 2020 року на суму 32016 грн.

2. П. 119.1 ст. 119 ПКУ, п. 3.1. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 щодо подання недостовірних відомостей.

3. Пп. 38.9. п. 38.9 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення», ст.164, п. 171.2 ст. 171 ПКУ в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів за перевіряємий період на суму 487 700 грн.

4. Пп. 168.1.1 п. 168.1 с. 168 ПКУ, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку збору 1,5%, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з військового збору за перевіряємий період на суму 40 808, 35 грн.

5. Пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.3 п.49.18 ст. 49, п. 103.9 ст. 103 ПКУ, наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 року № 897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» в частині неподання Додатку ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2019 рік.

6. Пп. 141.4.2., 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПКУ в частині неутримання та не перерахування до бюджету податку за ставкою 5 % від суми сплаченого доходу нерезиденту в результаті чого занижено податок з доходу нерезидента в сум 3405 грн.

Відповідно до акту від 30.12.2021 року № 401/34-00-07-01/30622532 порушення встановлені за таких обставин:

Перевіркою встановлено, що протягом перевіряємого періоду було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги із ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» (Позичальник), на підставі яких ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» було перераховано грошові кошти на адресу Позичальника у загальній сумі 104 935 164, 25 грн.

В подальшому, в звязку із закінченням термінів повернення, надані кошти у червні 2020 року були списані до складу витрат.

Відповідно до баз даних, які використовуються ДПС, на момент списання витрат ПП «Українська будівельна компанія «КАШТАН» не було визнано банкрутом або ліквідовано, договори були діючими, будь-яка інформація щодо позовної роботи з боку позивача, відсутня.

Платником податку не вжито заходів щодо повернення цих коштів, а тому в акті перевірки зроблені висновки щодо безпідставного включення до складу витрат суми 104 935 164, 25 грн.

На спростування цих доводів позивачем зазначено, що між ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» та ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» були укладені додаткові угоди до зазначених договорів, відповідно до яких сторони дійшли згоди припинити зобов`язання Позичальника щодо повернення залишків сум поворотної допомоги та, відповідно, вважати їх безповоротною фінансовою допомогою, та за результатами укладених додаткових угод, загальна сума наданої ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» безповоротної фінансової допомоги склала 104 935 164, 25 грн. за всіма договорами (а.с. 104-133, т.1).

На підставі наказу № 285/1-ОД від 30.06.2020 суму безповоротної фінансової допомоги в розмірі 104 935 164, 25 грн. було включено до складу витрат та відображено їх списання при формуванні фінансового результату до оподаткування згідно з правил бухгалтерського обліку (а.с. 159, т.1).

Також у акті перевірки зафіксовано, що встановлено завищення витрат, внаслідок отримання послуг від ФОП ОСОБА_5 , операції з якою не підтверджуються наданими до перевірки документами.

Так, суд встановив, що ТОВ «ТЕДІС Україна» уклало договір від 13.09.2019 року з ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого Замовник (ТОВ «ТЕДІС Україна») доручає, а Виконавець (ФОП ОСОБА_5 ) зобов`язується надати відповідно до замовлення Замовника, послуги на платній основі щодо організації та проведення заходу/заходів Замовника згідно з умовами та у спосіб, які визначені договором та додатками до нього.

На виконання умов Договору ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» здійснило перерахування грошових коштів на рахунок Замовника, що підтверджується платіжними дорученнями, та в підтвердження здійснених послуг сторонами за договором був підписаний Акт № 2 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

В акті перевірки контролюючий орган зазначив, що згідно з податковою декларацією єдиного податку ФОП ОСОБА_5 фактична чисельність найманих працівників у 1 кварталі 2020 року склала 0 осіб, визначити кількість залучених осіб та обсяги виконаних робіт для організації проведення заходу не можливо.

При цьому з акту здачі приймання робіт неможливо встановити перелік виконаних робіт та його складові частини, детальний розрахунок вартості послуг та кількість витраченого труда робітників та якими працівниками безпосередньо виконувались роботи.

Також документальною перевіркою встановлено завищення витрат за збут, при здійсненні списання книжкових видань.

В акті зафіксовано, що на підставі даних бухгалтерського рахунку 93 «Витрати на збут» було встановлено, що ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» сформовано витрати від списання 52 одиниць книжок Фотополіс «Українська державність»: витоки, етапи становлення та розвитку (838-2018рр)» на загальну суму 624 000 грн.

ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» до перевірки не надано опис на вилучення документів з бібліотечного фонду.

У свою чергу, суд встановив, що 30 серпня 2019 року Генеральним директором ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» було видано наказ № 431/1-ОД про проведення заходу, в якому з метою розширення партнерських зв`язків та обговорення умов ділового співробітництва, було вирішено з нагоди святкування Дня Незалежності України надати партнерам подарунки у вигляді видань книг згідно з переліку подарункової продукції затвердженої в додатку № 1 до наказу, та після надання зазначеної подарункової продукції партнерам, вона була списана з обліку Товариства згідно з акту списання № 4080 від 30.08.2019.

Також документальною перевіркою встановлено завищення адміністративних витрат, в результаті віднесення до звітних періодів консультаційних послуг, які повинні включатися до складу витрат майбутніх платежів.

Так, суд встановив, що між ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» (Замовник) та ТОВ «КОРН ФЕРРІ» (Виконавець) були укладені договори від23.07.2019 року № 22 та від 17.08.2020 року № 127, згідно з якими Виконавець зобов`язувався надати, а Замовник отримати консультаційні послуги у вигляді доступу до українських баз даних.

Між сторонами по договору були складені та підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: № 186 від 21.09.2020 року на суму 177 866, 67 грн. консультаційні послуги у вигляді доступу до української бази даної KFPAYPREMIUM; № 99 від 21.08.2019 року на суму 177 779, 83 грн. консультаційні послуги у вигляді доступу до української бази даних заробітної плати в Україні та пакету звітів по пільгам та компенсаціям на ринку праці за 2019 рік.

В акті зазначено, що вищенаведені послуги після укладання угод та підписання актів виконаних робіт надавалися в майбутніх періодах протягом року.

Надалі, в акті перевірки встановлено порушення щодо повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті доходів на користь платників податків фізичних осіб.

Так, вибірковою перевіркою встановлено порушення пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення», ст. 164, п. 171.2 ст. 171 ПК України, а саме відповідно до відомостей інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб про суми нарахованих (виплачених) доходів податковими агентами самозайнятим особам та утриманого (перерахованого) ПДФО не утримано податок на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів по наступним суб`єктам господарювання, які нараховували (виплачували) доходи від здійснення підприємницької діяльності фізичним особам-підприємцям: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження або місце проживання Луганська область, район Станично-Луганський; ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 , місцезнаходження або місце проживання Луганська область, Лутугинський район; ОСОБА_6 ІПН НОМЕР_3 , місцезнаходження або місце проживання Донецька область, м. Донецьк; ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_4 , місцезнаходження або місце проживання Донецька область, м. Донецьк; ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_5 , місцезнаходження або місце проживання Луганська область, Станично-Луганський район, чим занижено податкові зобов`язання за перевіряємий період на 487 700 грн.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом були винесені податкові повідомлення-рішення, серед яких:

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 19 303 935 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 43 914 грн. (а.с. 94-96, т.1);

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «Д», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 489 700 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 107 753, 25 грн. (а.с. 97-98, т.1);

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «Д», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб військового збору на суму 40 808,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7312, 86 грн. (а.с. 99-100, т. 1);

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «ПС», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4080 грн. за порушення вимог податкового законодавства з визначення податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (а.с. 102-103, т.1).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено, що платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписами п. 81.1 статті 81Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки; - копії наказу про проведення перевірки; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пунктів 77.6-77.9 статті 77 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 29.04.2021 року по 24.12.2021 року на підставі направлень та наказу від 12.04.2021 року № 11, Південним Міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 та правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 19.05.2017 року по 31.12.2020, за результатами якої складено акт від 30.12.2021 року № 401/34-00-07-01/ НОМЕР_6 (а.с. 28-93, т.1).

За підставами призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки, порушення судом не виявлено.

Позивачем оскаржуються податкові повідомлення- рішення по суті виявлених порушень.

Так, на підставі Акту перевірки контролюючим органом були винесені податкові повідомлення-рішення, серед яких:

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 19 303 935 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 43 914 грн. (а.с. 94-96, т.1);

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «Д», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 489 700 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 107 753, 25 грн. (а.с. 97-98, т.1);

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «Д», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб військового збору на суму 40 808,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7312, 86 грн. (а.с. 99-100, т. 1);

- податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року форми «ПС», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4080 грн. за порушення вимог податкового законодавства з визначення податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (а.с. 102-103, т.1).

На думку позивача, висновки перевіряючих викладені в акті перевірки є необґрунтованими та такими, що зроблені без належного аналізу первинних документів та суті господарських операцій, а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та належать скасуванню, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін по суті виявлених порушень контролюючим органом, суд зазначає таке.

Так, стосовно порушення викладеного в Акті щодо безпідставного включення до складу витрат суми поворотної фінансової допомоги, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пп. 131.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з п. 135.1. ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Так, матеріалами справи підтверджено, що протягом перевіряємого періоду позивачем було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги із ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» (Позичальник), на підставі яких ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» було перераховано грошові кошти на адресу Позичальника у загальній сумі 104 935 164, 25 грн.

В подальшому, в зв`язку із закінченням термінів повернення, надані кошти у червні 2020 року були списані до складу витрат, що відповідачем визначено порушенням податкового законодавства.

Разом з цим, позивач звернув увагу на те, що між ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» та ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» були укладені додаткові угоди до зазначених договорів, відповідно до яких сторони дійшли згоди припинити зобов`язання Позичальника щодо повернення залишків сум поворотної допомоги та, відповідно, вважати їх безповоротною фінансовою допомогою.

Таким чином, за результатами укладених додаткових угод, загальна сума наданої ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» безповоротної фінансової допомоги склала 104 935 164, 25 грн. за всіма договорами.

Надаючи оцінку цим доводам та запереченням сторін, суд зазначає таке.

Відповідно до пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України,фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Так, ст.140 ПК України врегульоване питання різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, відповідно до п. 140.1. якої під борговими зобов`язаннями для цілей даного пункту слід розуміти зобов`язання за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, операціями РЕПО, зобов`язання за договорами фінансового лізингу та іншими запозиченнями незалежно від їх юридичного оформлення.

Позивачем надано докази переведення наданої фінансової допомоги із поворотної у статус безповоротної шляхом укладення відповідних додаткових угод між сторонами.

Відповідно до пп. 140.5.10. п. 140.5. ст. 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується:на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є платниками податку (крім фізичних осіб, які є платниками податку на доходи фізичних осіб), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, крім безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких застосовується положення підпункту 140.5.9 цього пункту.

Таким чином позивач посилається, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування на суму безповоротної фінансової допомоги, наданої іншому платнику податку на прибуток підприємства на загальних підставах, який не оподатковується за ставкою 0 % відповідно до п. 44 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, такі операції відображаються згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Суд погоджується з такими доводами позивача.

Так, платник податку на прибуток, який враховує різниці, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшує на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 % відповідно до п. 44 підр. 4 розд. XX Податкового кодексу України.

Вказане збільшення не стосується безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких застосовується положення пп. 140.5.9 ст. 140 ПКУ.

Згідно з п.п. 140.5.9 ст. 140 Податкового кодексу України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму коштів (вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг), безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування (крім неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону), у розмірі, що перевищує 4% оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

Отже, якщо отримувач безповоротної фінансової допомоги є платником податку на прибуток на загальних підставах, фізичною особою, то підприємство - надавач безповоротної фінансової допомоги коригування на різниці не здійснює.

Такі операції відображаються згідно з правилами бухгалтерського обліку при формуванні фінансового результату до оподаткування.

Якщо отримувачем безповоротної фінансової допомоги, є юридична особа платник єдиного податку, то підприємству надавачу безповоротної фінансової допомоги необхідно збільшувати фінансовий результат до оподаткування на суму такої допомоги.

Матеріалами справи підтверджено, що ПП «Українська будівельна компанія «Каштан» перебуває на обліку як платник податків, що підтверджено довідкою про взяття на облік платника податків від 25.10.2021 року № 6257.

Тому, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що контролюючим органом помилково зроблено висновок щодо заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за 2 квартал 2020 року у сумі 104 935 164 грн.

За таких обставин, суд доходить висновку, що податкове повідомлення рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 19 303 935 грн. та за штрафними (фінансовими)санкціями на суму 43 914 грн. в частині збільшення податку на прибуток за 2 квартал 2020 року на суму 18 888 330 грн. є протиправним та належить скасуванню.

Щодо решт визначених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств зазначеним податковим повідомленням- рішенням, суд доходить висновку щодо правильності висновків контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, стосовно порушень: завищення витрат, внаслідок отримання послуг від ФОП ОСОБА_5 , операції з якою не підтверджуються наданими до перевірки документами, завищення витрат за збут, при здійсненні списання книжкових видань, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням, що міститься у п. 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

На виконання п. 2.2. глави 2 Положення №88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

За визначенням, що міститься в абз. 2 п. 2.1 глави 2 Положення №88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Беручи до уваги викладене, для підтвердження даних обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, позивач зазначає, що по-перше, по підприємству 06.09.2019 було видано наказ № 448/1-ОД про проведення конференції, яким наказано організувати проведення конференції та відповідно виділити кошти на організацію заходу.

З метою виконання вказаного наказу, позивачем був укладений договір про надання послуг з обслуговування заходу від 13.09.2019 року № 1119 із ФОП ОСОБА_5 .

На виконання умов Договору ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» здійснило перерахування грошових коштів на рахунок Замовника, що підтверджується платіжними дорученнями.

Після надання всіх послуг та погодження сторонами остаточної вартості наданих послуг був підписаний Акт № 2 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Позивач звернув увагу, що з акту перевірки вбачається, що належної податкової перевірки контрагента позивача перевіряючими проведено не було, а висновки про неможливість надання контрагентом послуг позивачу були зроблені виключно на підставі інформації отриманої з податкової декларації платника єдиного податку. Водночас, інформація, наявна в базах даних податкових органів не є податковою перевіркою і надається в порядку с. 73 ПК України.

Таким чином, позивач вважає, що висновки перевіряючих щодо порушення позивачем податкового законодавства лише з огляду на відсутність у контрагента штатних працівників є безпідставними.

По-друге, позивач звертає увагу, що ним не створювалася бібліотека для зберігання книжкових видань, а також враховуючи, що строк використання даних книг не передбачав бути більше 1 року з моменту придбання оскільки придбавалися виключно для подальшої передачі партнерам Товариства в межах визначеного заходу, тому вони обліковувалися саме в якості оборотних активів в складів запасів, а не в якості бібліотечних фондів.

Таким чином, враховуючи мету придбання та характер використання книжкових видань, Товариством, після передавання їх своїм бізнес партнерам та документального оформлення їх списання, було обґрунтовано включено суми списаних засобів до витрат на збут.

У свою чергу відповідач посилається на норми вказані в Акті перевірки, що відповідно до пункту 3.2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону №996, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно з пунктом 3 Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, затверджених Наказом МФУ від 29.10.2000 року №356, облікові регістри (книги, відомості, журнали тощо) призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації про господарської операції, що міститься у прийнятих до обліку первинних документів.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПКУ, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік тафінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, і ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під чає здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст; та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних і за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними фінансовими та іншими документами, які є підставою для ведення обліку доходів і витрат, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Відповідно підпункту 134.1 статті 134 ПКУ, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової) звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПКУ, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідач звернув увагу, що згідно з податкової декларації єдиного податку ФОП ОСОБА_5 фактична чисельність найманих працівників у 1 кварталі 2020 року склала 0 осіб, визначити кількість залучених осіб та обсяги виконаних робіт для організації проведення заходу не можливо. Позивачем не надано до перевірки опис на вилучення документів з бібліотечного фонду та акт списання вилучених книг з бібліотечного фонду.

Суд зазначає, що у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Разом з цим, позивачем не надано ані контролюючому органу, ані суду, первинні документи, які б свідчили про те, що надані ФОП ОСОБА_5 послуги з обслуговування заходу на загальну суму 1 155 193 грн. є реальними, пов`язані з господарською діяльністю позивача, й придбання книжкових видань обумовлено саме із господарською діяльністю позивача.

Стосовно завищення адміністративних витрат, в результаті віднесення до звітних періодів консультаційних послуг, які повинні включатися до складу витрат майбутніх платежів, суд зазначає таке.

Так, за договорами, укладеними з ТОВ «Корн Феррі» (Виконавець), Виконавець зобов`язується надати, а ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» (Замовник) отримати консультаційні послуги у вигляді доступу до українських баз даних.

Перевіркою встановлено, що надані послуги після укладання угоди та підписання актів виконаних робіт надавались в майбутніх періодах протягом року.

Так, позивач зазначив, що відповідачем не було враховано норми П (С)БО 16 «Витрати» та положення Міжнародних стандартів фінансової звітності (далі МСФЗ).

Позивач зазначив, що облікова політика ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» підготовлена відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності, що були опубліковані та є обов`язковими для застосування Компанією з 1 січня 2018 року та пізніших періодів та затверджена наказом від 31.12.2018 року № 689-ОД.

Як визначено обліковою політикою Компанія робить оцінки та припущення, які впливають на суми активів та зобов`язань, що відображаються у фінансовій звітності у фінансовому році. Компанія визначила певну межу суттєвості фінансової інформації (бухгалтерської операції) та за прийнятим Компанією порогом суттєвості вартість консультаційних послуг є несуттєвою сумою та в такому випадку МСФЗ дозволяють обрати будь-який варіант обліку, в тому числі, відносити суму на витрати періоду.

Позивач зазначив, що ПК України не вимагає коригувати фінансовий результат до оподаткування на витрати, пов`язані з отриманням консультаційних послуг, основні вимоги документально підтвердити здійснені витрати і передбачити в обліковій політиці порядок їх відображення (зокрема, якщо підприємство веде облік за МСФЗ).

Надаючи оцінку цим доводам та запереченням сторін, суд виходить із застосування таких норм права.

Пункт 2.36 Методичних рекомендацій N 433 визнає витратами майбутніх періодів витрати, які мали місце протягом поточного або попередніх звітних періодів, але належать до наступних звітних періодів.

Отже, витрати майбутніх періодів - це витрати, які здійснені в поточному періоді, але підлягають віднесенню на витрати майбутніх періодів, бо головними їх ознаками є те, що вони фактично понесені (сплачені або отримані документи, що підтверджують факт понесення витрат) у звітному періоді, а належать до майбутніх періодів (наприклад, доходи, з якими пов`язане понесення цих витрат, виникнуть у майбутніх періодах, або сплачені платежі пов`язані з майбутніми періодами).

За характеристикою наданих послуг, суд погоджується з позицією контролюючого органу, що ці послуги підпадають під поняття витрат майбутніх платежів.

Так, за умовами договору № 22 від 23.07.2019 року про надання послуг, ці послуги включають в себе: надання доступу до української бази даних заробітних плат в Україні на 2019 -2020 року (п. 1.2. договору), які виконавець зобов`язується надати замовнику строком 1 рік з моменту відкриття доступу та індивідуальну матрицю посад за умови повної оплати вартості послуг (п. 1.3. договору).

Такі самі умови договору передбачені договором № 127 від 17 серпня 2020 року на 2020-2021 роки.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем здійснено передоплату за надання послуг у майбутньому.

Посилання позивача на власну облікову політику щодо обрання будь-якого варіанту обліку є безпідставним, адже із списанням витрат майбутніх платежів одразу призводить до необумовленого й значного збільшення витрат і, як наслідок, - зменшення фінансового результату (прибутку), що порушує принцип нарахування та відповідності доходів і витрат.

Таким чином, дослідивши зазначені сторонами доводи та докази на їх підтвердження, суд доходить висновку, що контролюючим органом не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 19 303 935 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 43 914 грн. в частині збільшення податку на прибуток за 2 квартал 2020 року на суму 18 888 330 грн., яке в цій частині є протиправним та належить скасуванню.

В іншій частині нарахування податку на прибуток приватних підприємства відповідач довів правомірність прийняття податкового повідомлення рішення № 1 від 18.01.2022 року, а тому в іншій частині це податкове повідомлення рішення є правомірним та не належить скасуванню і в цій частині позовні вимоги не належать задоволенню.

Стосовно повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті доходів на користь платників податків фізичних осіб, суд зазначає таке.

Відповідно до визначення термінів, наведених у ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Так, пункт 162.1 статті 162 ПК України визначає, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (підпункт 162.1.1); фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні (підпункт 162.1.2); податковий агент (підпункт 162.1.3).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету регламентує стаття 168 ПК України, пункт 168.1, якої передбачає порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Відповідно до п.177.8 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ), під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 п.14.1 ст.14 ПКУ.

Водночас, згідно із п.п.38.9 п.38 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ під час нарахування (виплати) фізичним особам - підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати, при цьому на таких осіб не поширюється дія п.177.8 ст.177 ПКУ.

Таким чином, з наведеної норми вбачається, що законодавець визначив, що визначальною ознакою для її застосування є місцезнаходження або місце проживання фізичної особи - підприємця (незалежно від системи оподаткування) є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до п. 38.9 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу під час нарахування (виплати) фізичним особам - підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати.

При цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу, відповідно до якого під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 розділу ІV Податкового кодексу, зокрема, це фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (підпункти 1.1, 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу.

Так, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 вищезазначеної статті Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку збору 1,5 %.

Таким чином, під час нарахування (виплати) фізичним особам - підприємцям, місцезнаходження або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати військовий збір на загальних підставах. При цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу.

Позивач у своїх доводах посилається на те, що з ФОП ОСОБА_1 позивач співпрацює з 2015 року, в рамках якої укладались договори оренди. ФОП ОСОБА_1 на виконання положень ПК України за всіма господарськими операціями з надання послуг ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» складались податкові накладні та відповідно реєструвались в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також вказує на здійснення господарських операцій з надання послуг оренди ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА».

Також позивач звернув увагу, що ФОП ОСОБА_1 подавались до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан та доходи та здійснювалось відрахування до бюджету обов`язкових платежів у вигляді податків на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок, що є доказом здійснення ФОП ОСОБА_1 самостійної оплати цих платежів.Податкова звітність з ПДВ подавалася як ФОП ОСОБА_1 так й ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА».

Крім того, позивач зазначив, що місцем фактичного проживання ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою переселенця № 3241-281 та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.08.2018 № 281, та у інформаційній довідці від 27.12.2021 року ФОП ОСОБА_1 підтвердив адресу свого постійного фактичного місця проживання та зазначив, що з 2014 року лінію розмежування не перетинав та на непідконтрольній Україні території не перебував.

Стосовно взаємовідносин з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є приватними нотаріусами і здійснюють незалежну професійну діяльність, ОСОБА_2 була приватним нотаріусом та була зареєстрована по Київському міському нотаріальному округу. В документі, який посвідчує право нотаріуса на здійснення нотаріальної діяльності відсутня інформація про її місце проживання.

Позивач вважає необхідним відмітити, що в пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України говориться саме про фізичних осіб підприємців, а не про самозайнятих осіб.

Відповідач у свою чергу у запереченнях вказує, що відповідно до відомостей інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб про суми нарахованих (виплачених) доходів податковими агентами самозайнятим особам та утриманого (перерахованого) ПДФО не утримано податок на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів по наступним суб`єктам господарювання, які нараховували (виплачували) доходи від здійснення підприємницької діяльності фізичним особам-підприємцям: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження або місце проживання Луганська область, район Станично-Луганський; ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 , місцезнаходження або місце проживання Луганська область, Лутугинський район; ОСОБА_6 ІПН НОМЕР_3 , місцезнаходження або місце проживання Донецька область, м. Донецьк; ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_4 , місцезнаходження або місце проживання Донецька область, м. Донецьк; ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_5 , місцезнаходження або місце проживання Луганська область, Станично-Луганський район, чим занижено податкові зобов`язання за перевіряємий період на 487 700 грн.

Оцінюючи надані доводи сторін, суд звертає увагу, як вже зазначалось вище, що відповідно до п.п.38.9 п.38 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ під час нарахування (виплати) фізичним особам - підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати, при цьому на таких осіб не поширюється дія п.177.8 ст.177 ПКУ.

Так, нарахування та виплати відповідно до вказаної норми стосуються саме фізичних осіб-підприємців, а не самозайнятих осіб, якими у свою чергу, є приватні нотаріуси. Позивач звертає увагу, що фізичною особою-підприємцем є лише ОСОБА_1 , який самостійно сплачує необхідні податки,однак ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є приватними нотаріусами.

Суд погоджується з доводами представника позивача та зазначає, що відповідачем не подано до суду доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкритих ФОП. А тому, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про необхідність нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті доходів на користь самозайнятих осіб приватних нотаріусів.

Щодо ФОП ОСОБА_1 суд зазначає, що виходячи із приписів .п.38.9 п.38 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ, саме на позивача покладений обов`язок щодо утримання податку на доходи у джерела виплати, що позивачем не було дотримано.

Також, суд звертає увагу, що позивачем не спростовано твердження відповідача стосовно ОСОБА_6 , який є фізичною особою-підприємцем, і стосовно якого позивач мав утримати податок на доходи, як його податковий агент.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову частково не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірність своїх рішення, а тому податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 489 700 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 107 753, 25 грн. та податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 40 808,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7312, 86 грн. є частково протиправними в частині нарахування грошового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У свою чергу, ці податкові повідомлення-рішення є правомірними в частині збільшення суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб та військового збору та за нарахованими штрафними (фінансовими) санкціями на суму, що стосується ФОП Шутка та ФОП ОСОБА_7 .

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4080 грн. за порушення вимог податкового законодавства з визначення податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 119.1. ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Враховуючи, що суд дійшов про правомірність висновків контролюючого органу щодо неутримання податку на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів ФОП і тим самим встановлено подання не в повному обсязі податкової звітності, суд доходить висновку, що це податкове повідомлення рішення прийнято відповідачем правомірно, а тому ці позовні вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову частково довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальність «ТЕДІС УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4А) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 19 303 935 грн. та за штрафними (фінансовими)санкціями на суму 43 914 грн.в частині збільшення податку на прибуток приватних підприємства за 2 квартал 2020 року на суму 18 888 330 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на цю суму.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким Товариству з обмеженою відповідальність «ТЕДІС УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4А) збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 489 700 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 107 753, 25 грн. в частині нарахування грошового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій, що стосується ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 18.01.2022 року прийняте Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким Товариству з обмеженою відповідальність «ТЕДІС УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4А) збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем з податку на доходи фізичних осіб військового збору на суму 40 808,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7312, 86 грн. в частині нарахування грошового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій, що стосується ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ТЕДІС УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4А) судовий збір у розмірі 24810 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот десять гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко