Справа № 460/24186/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2023 року м. Рівне №460/24186/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 129 о/с від 05.07.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 7 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 06.07.2022;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 06.07.2022 по день поновлення на службі.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 28.06.2022 позивач подав начальнику ГУНП в Рівненській області рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з ненормованим робочим днем. На звільненні наполягав з 05.07.2022. 30.06.2022 позивачеві ОСОБА_1 видано предмети однострою особистого користування, що підтверджується довідкою № 34. На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 05.07.2022 № 129 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. В наказі зазначено, що підставою звільнення позивача став рапорт про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням від 28.06.2022 та довідка УЛМТЗ ГУПН в Рівненській області від 30.06.2022. Позивач вважає, що звільнення його зі служби 05.07.2022 відбулося неправомірно, оскільки він був позбавлений права на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку. Також, сторонами не узгоджено дату звільнення позивача, що є порушенням п.68 Положення № 114 про необхідність дотримання тримісячного строку після подання рапорту про звільнення за власним бажанням. З наведених обставин просив позовну заяву задовольнити.

Ухвалою суду від 11.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено проведення розгляду справи по суті на 06.09.2022.

15.09.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо заявленого позову. В обґрунтування доводів відзиву зазначає, що у межах передбаченого п. 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони можуть домовитись про звільнення зі служби у більш короткий строк. Такою домовленістю слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитись зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Відповідач переконаний, що зі змісту рапорту позивача вбачається, що останній визначив дату звільнення - 05.07.2022, а керівник ГУПН в Рівненській області, О. Камишанський, проставив резолюцію «До наказу 30.06.2022». У зв`язку із чим вважає, що сторони домовились про звільнення у більш короткий строк. Також, відповідач зазначив, що поданий позивачем рапорт від 28.06.2022 містив прохання про звільнення зі служби в поліції саме з 05.07.2022, тобто позивач висловив бажання звільнитись зі служби в поліції з конкретної дати. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 06.09.2022 розгляд справи відкладено на 21.09.2022.

Ухвалою суду від 21.09.2022 розгляд справи відкладено на 12.10.2022.

Ухвалою суду від 12.10.2022 розгляд справи відкладено на 26.10.2022.

Ухвалою суду від 16.11.2022 розгляд справи відкладено на 29.11.2022.

Ухвалою суду від 29.11.2022 розгляд справи відкладено на 07.12.2022.

Ухвалою суду від 07.12.2022 здійснено перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і правильного вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 був прийнятий на службу в Головне управління Національної поліції в Рівненській області, що підтверджується інформацією з послужного списку позивача (особистий № 0052773) (а.с. 62).

28.06.2022 позивач подав начальнику Головного управління Національної поліції в Рівненській області рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з ненормованим робочим днем. На звільненні наполягав з 05.07.2022 (а.с.10, зворотня сторінка).

На підставі довідки № 34 від 30.06.2022 ОСОБА_1 видано предмети однострою особистого користування, розрахунок вартості яких складав 4247 грн. 00 коп. (а.с. 11).

Відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 05.07.2022 №129 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням (а.с. 11, зворотня сторінка). Підставою звільнення ОСОБА_1 став рапорт про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням від 28.06.2022 та довідка УЛМТЗ ГУПН в Рівненській області від 30.06.2022.

Не погоджуючись із звільненням із Головного управління Національної поліції в Рівненській області, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 статті 3 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України № 580-VІІІ службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Згідно з частиною першої статті 60 Закону України № 580-VІІІ проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частин 1, 3 та 4 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Більш детальної регламентації звільнення поліцейського за власним бажанням Закон № 580-VIII не містить.

Проте, приписами статті 60 Закону № 580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

За приписами пунктів 10, 21 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

У відповідності до підпункту «ж» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно з пунктом 70 Положення № 114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ; осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Проте, порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення № 114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

З аналізу пункту 68 Положення № 114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі № 21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі № 819/744/16, від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16, від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Враховуючи зміст положень підпункту «ж» пункту 64 та пункту 68 Положення №114, суд приходить до висновку, що службовець може бути звільнений:

- за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, про що він зобов`язаний повідомити прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення;

- за взаємною домовленістю службовця із суб`єктом призначення ( тобто за угодою сторін) до закінчення вказаного тримісячного строку, передбаченого пунктом 68 Положення № 114.

Зважаючи на наведені положення законодавства у поєднанні зі згаданою правозастосовною практикою, суд може погодитися з думкою відповідача про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту).

Водночас, для цього має бути обопільна згода двох сторін - того, хто звертається з таким рапортом, і того, хто ухвалює рішення про звільнення. За відсутності такої згоди між сторонами, звільнення не може вважатися правомірним, якщо особу звільнено менш ніж за три місяці від дня подання рапорту про звільнення.

Судом з`ясовано, що позивач звільнений (відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII) на підставі його рапорту від 28.06.2022.

Досліджуючи зміст поданого позивачем рапорту, суд приходить до висновку, що конкретна дата звільнення зі служби в поліції між позивачем та відповідачем не погоджувалась.

В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що прийменник «з» разом з календарною датою засвідчує початок відліку (перебігу строку), а погодження конкретної дати звільнення між сторонами не відбулося.

Спосіб, у який здійснюється формулювання дати звільнення, імперативно передбачений Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Пункт 2.27. Інструкції № 58 прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи. Тому, зазначення бажаної дати звільнення в заяві, запис в трудовій книжці, а також наказ про припинення трудового договору, повинні вказувати на останній день роботи працівника, який одночасно є і днем звільнення.

Учинена на заяві резолюція суб`єкта, уповноваженого на звільнення позивача, також не містила ні пропозиції, ні погодження строку, з якого служба може бути припинена. В іншій формі позивач і відповідач дати звільнення не обговорювали та згоди не досягли.

Враховуючи приведені положення законодавства, правові позиції суду касаційної інстанції та виходячи з принципу верховенства права, судом встановлено, що вказаний рапорт не містить прохання позивача щодо звільнення його зі служби раніше до закінчення тримісячного строку.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що подання позивачем рапорту про звільнення зі служби не вказує на обставини щодо досягнення сторонами беззаперечної домовленості про звільнення позивача у певно визначений день до закінчення тримісячного строку.

Пункт 68 Положення № 114 гарантує, що до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

У правовідносинах звільнення за власним бажанням діє правило за яким, звільнення у порядку пункту 68 Положення є одностороннім волевиявленням працівника-поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин. Інших строків щодо звільнення за власним бажанням у Положенні не встановлено.

Ураховуючи викладене суд вважає, що оскаржуваний наказ відповідача про звільнення зі служби позивача 05.07.2022 до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту є передчасним та таким, що направлений на позбавлення гарантованого права на відкликання раніше поданого рапорту на звільнення та продовження служби позивачем.

За приведених обставин, оскаржуваний наказ відповідача № 129/ос від 05.07.2022 про звільнення позивача зі служби за власним бажанням є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач відповідно підлягає поновленню з 06.07.2022 на раніше займаній посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 7 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Вирішуючи питання про порядок нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Аналіз статті 235 КЗпП України свідчить, що основним першочерговим засобом такого правового захисту є поновлення на роботі. Крім того, у разі незаконного звільнення суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ цього Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 розділу IV Порядку № 100).

Слід також ураховувати, що при обчисленні середньої заробітної плати включаються виплати, що мають постійний характер (основна заробітна плата доплати, надбавки, премії), без виключення сум відрахування (на податки, стягнення аліментів тощо), та не включаються одноразові виплати. Виплати, які не враховуються при обчисленні середнього заробітку, визначені пунктом 4 розділу ІІІ Порядку № 100.

Аналогічні правові висновки щодо застосування положень Порядку № 100 для цілей обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах у постановах від 06 серпня 2019 року у справі № 640/4691/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/15725/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 826/17601/14, від 11 лютого 2021 року справі №814/197/15, від 21 квітня 2021 року у справі № 640/6398/19 і суд враховує їх при ухваленні рішення у цій справі.

Водночас, застосовуючи наведені підходи щодо обчислення середньої заробітної плати у цій справі, суд дійшов таких висновків.

Як випливає з оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції, останнім днем служби в поліції позивача є 05.07.2022, а тому поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції у спеціальному званні «старший лейтенант поліції» та на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 7 Рівненського районного управління поліції підлягає задоволенню з 06.07.2022.

Враховуючи, що 05.07.2022 є останнім днем служби позивача в поліції, за який нараховане та виплачене грошове забезпечення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 06.07.2022 по дату винесення судом рішення 10.02.2023.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Рівненській області про грошове забезпечення ОСОБА_1 № 1288 від 23.12.2022, у травні 2022 року та в червні 2022 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача) йому нараховано 11372 грн. 05 коп. та 11233 грн. 15 коп. відповідно.

Кількість днів у травні 2022 року - 31, а в червні 2022 року - 30. Звідси середньоденне грошове забезпечення позивача становить 370 грн. 58 коп.

Тривалість вимушеного прогулу позивача охоплюється періодом з 06.07.2022 по 10.02.2023 (дата ухвалення судом рішення) та становить 158 робочих днів.

Таким чином, на користь позивача суд присуджує за рахунок відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2022 по 10.02.2023 в загальній сумі 58551,64 грн. (158 роб. днів х 370,58 грн.), яка вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають нарахуванню та утриманню під час виплати доходу.

У свою чергу пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та посаді і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Інші доводи та аргументи відповідача не спростовують висновків суду.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Повний текст рішення складений з урахуванням перебування головуючої судді у відпустці з 26.12.2022 по 20.01.2023 (наказ №345 від 30.11.2022, наказ №346 від 30.11.2022, наказ №347 від 30.11.2022).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Рівненській області №129 о/с від 05.07.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №7 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 06.07.2022.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 06.07.2022 по 10.02.2023 в розмірі 58551,64 грн.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Хвильового, 2,м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108761)

Повний текст рішення складений 10 лютого 2023 року

Суддя У.М. Нор