Справа № 160/886/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2022 року Справа № 160/886/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
17.01.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просив суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №160/886/22 (суддя Турлакова Н.В.) означену позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022 у справі №160/886/22, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» задоволено, скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду №235д від 09.08.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з неперебуванням судді Турлакової Н.В. в автоматизованому розподілі КП "ДСС" напередодні тривалої відпустки. За наслідком повторного розподілу справу передано до розгляду судді Царіковій О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 відкрито провадження у справі №160/886/22 та вирішено здійснювати розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
30.09.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №5990/22), в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. Свою позицію відповідач обгрунтовує тим, що в результаті перевірки правильності визначення митної вартості ввезеного позивачем товару з`ясовано, що митну вартість заявлено позивачем за першим методом. За результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками було виявлено ризик можливого заниження митної вартості товару, що спричинило необхідність здійснити перевірку правильності її визначення, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів. Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за вищевказаними митними деклараціями згенеровано наступні форми митного контролю: 105-2 контроль правильності визначення митної вартості товарів; 106-2 витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів. Посадовою особою Дніпровської митниці, відповідно до п. 4.1. ст. 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме: 1) надані до митного оформлення банківські платіжні документи неможливо ідентифікувати зі спірною поставкою; 2) враховуючи, що країною походження товарів, що поставляються, є Китайська Народна Республіка, а країною контрагента Об`єднані Арабські Емірати (далі ОАЕ), відсутність виробничих потужностей контрагента у ОАЕ, у митного органу є сумніви щодо заявленого зовнішньоекономічного контракту, а поставка товару через посередника тягне додаткові витрати, які впливають на формування ціни товару та його митної вартості; 3) заявка, передана замовником експедитору, на кожну партію товару, надана з порушенням строків її подання (заявка складена пізніше, ніж коносамент, що не відповідає положенням щодо подачі заявки за два тижні до відправки); 4) не подано до митного контролю акт наданих транспортних послуг; 5) у наданих до митного контролю документах не зазначено вартість навантажувальних послуг в порті відправки; 6) фактично сплачена сума транспортних витрат не відповідає заявленій у декларації митної вартості сумі, а саме: заявлена сума є меншою, ніж документально підтверджена. У зв`язку з неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Дніпровської митниці було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості. Таким чином, митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості (2-ґ). На думку відповідача, посадові особи митниці при прийнятті оскаржених карток відмови та рішень про коригування митної вартості заявлених позивачем товарів діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. З огляду на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 клопотання представника Дніпровської митниці про заміну відповідача у справі №160/886/22 задоволено; суд здійснив заміну відповідача у справі №160/886/22 на його правонаступника, а саме: замінено Дніпровську митницю Держмитслужби (ідентифікаційний код юридичної особи 43350935) на правонаступника Дніпровську митницю (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 43971371).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2022, у задоволенні клопотання представника Дніпровської митниці про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відмовлено повністю.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» (покупець) та LLC «DARBAR GENERAL TRADING» (ОАЕ) (продавець) укладено контракт №ТКА-25 від 31.08.2020 (далі Контракт).
Відповідно до п. 2.1 Контракту, предметом останнього є поставка продавцем на адресу покупця автомобільних запчастин в асортименті, номенклатурі та кількості, зазначених у Специфікаціях до цього Контракту (далі по тексту «Товар»).
Згідно з п. 2.2 Контракту продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити на умовах, передбачених цим Контрактом, товар у кількості, асортименті і строки, визначені в інвойсі, який є невід`ємною частиною цього Контракту. Інвойс узгоджується і підписується сторонами. В інвойсі до цього Контракту вказується: повна назва товару, країна походження, кількість, вартість за одиницю, загальна вартість, номер і дата контракту, умови поставки, строк поставки, умови оплати, назва продавця, назва покупця, назва і реквізити вантажовідправника і вантажоотримувача, місце призначення товару та інші узгоджені сторонами умови.
Відповідно до п. 3.1 Контракту продавець зобов`язується поставити товар на умовах поставки FOB (далі по тексту «Місце поставки»), згідно Офіційних правил тлумачення комерційних термінів Міжнародної торгівельної палати в редакції 2010 року (Інкотермс 2010). Продавець бере на себе зобов`язання із завантаження товару на надані покупцем транспортні засоби у місці поставки та митного оформлення цього товару. Пунктом призначення поставки та місцем розвантаження транспортних засобів є адреса, вказана у Специфікації на відповідну партію товару (далі «Місце призначення»).
Згідно п. 4.1 Контракту вартість товару та витрати на його транспортування вказуються в інвойсі. Додаток надається на кожну поставку товару.
З метою митного оформлення придбаного та ввезеного на територію України товару між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» (довіритель) та ОСОБА_1 (повірений) укладено договір доручення №18 від 12.05.2017, згідно з п.1 якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов`язання по декларуванню у митних органах України товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі по тексту Товарів), що переміщуються довірителем через митний кордон України, а також інших дій, пов`язаних з повним митним оформленням товарів.
У митній декларації митну вартість товару визначено (за основним методом) за ціною контракту.
Дніпровська митниця направила Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» листом за вих. №2007 від 20.07.2021 повідомило таке.
Щодо неможливості ідентифікувати платежі з оцінюваною партією товару.
Щодо країни походження товару та країни контрагента.
Товар, який постачається виробляється у Китаї на потужностях, що використовуються Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАРБАР ДЖЕНІРАЛ ТРЕЙДІНГ», який є виробником товару. Відповідно до контракту №ТКА-25 від 31.08.2020 ТОВ «ДАРБАР ДЖЕНІРАЛ ТРЕЙДІНГ» виконує свої зобов`язання, щодо поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ».
Вимоги, щодо надання додаткових документів, щодо підтвердження виробничих потужностей у постачальника, є незаконними та необґрунтованими.
Щодо дати у заявці №7 на транспортування та експедирування контейнерів.
Перевізником була припущена помилка у даті заявки №7. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» просить вважати датою заявки №7 11.05.2021. Лист від перевізника та заявку №7 від 11.05.2021 пітдверджує зазначене.
Щодо порушення строків оплати за послуги транспортування.
У п. 4.1.3. договору №ТЕО40246222 від 28.11.2020, умови оплати перевезення вантажу морським видом транспорту в режимі імпорт: здійснювати протягом трьох банківських днів з дня виставлення рахунку, але до вивозу вантажу з порту призначення.
Щодо незазначення вартості навантажувальних послуг в порту відправки.
Заявлена вартість міжнародного морського перевезення вантажу складає 163920,00 грн., що підтверджено довідкою про транспортні витрати №364684 від 15.07.2021. Сума оплати 194928,20 грн., згідно з рахунком-фактурою №LS-4370332 та заявкою №7 від 11.05.2021, складається з вартості міжнародного морського перевезення та послуг на території України (транспортно-експедиторське обслуговування на території України, навантажувально-розвантажувальні роботи на території України та експедиторська винагорода на території України).
Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» надано запитуваний митницею переклад документів.
Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що не має можливості надати інші додаткові документи за означеною електронною митною декларацією у встановлений десятиденний строк.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2021/000066/1 від 20.07.2021.
За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.
Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації.
У митній декларації митну вартість товару визначено (за основним методом) за ціною контракту.
Дніпровська митниця направила Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» листом за вих. №16/09/21/2 від 16.09.2021 повідомило таке.
Щодо неможливості ідентифікувати платежі з оцінюваною партією товару.
Щодо країни походження товару та країни контрагента.
Товар, який постачається, виробляється у Китаї, на потужностях, що використовуються Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАРБАР ДЖЕНІРАЛ ТРЕЙДІНГ», який є виробником товару. Відповідно до контракту №ТКА-25 від 31.08.2020 ТОВ «ДАРБАР ДЖЕНІРАЛ ТРЕЙДІНГ» виконує свої зобов`язання, щодо поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ». Вимоги, щодо надання додаткових документів, щодо підтвердження виробничих потужностей у постачальника, є незаконними та необґрунтованими.
Щодо необхідності складення акта виконаних робіт з транспортування та експедирування контейнерів та зазначення витрат на навантаження товару Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що наявність акта не є обов`язковою. Пунктом 3.1 контракту №ТКА-25 від 31.08.2020 зазначено, що продавець бере на себе зобов`язання щодо завантаження товару на надані покупцем транспортні засоби в місці поставки і оформлення в митному порядку даного товару. Пунктом призначення поставки і місцем розвантаження транспортних засобів є адреса, яка вказана в Специфікації на окрему партію товару. Таким чином, витрати щодо навантаження товару у порту відправки поніс продавець.
Щодо надання перекладу товаросупровідних документів, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що такі твердження митниці не грунтуються на нормах діючого законодавства, а обов`язок декларанта надавати переклад товаросупровідних документів не передбачено жодним нормативно-правовим актом.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що не має можливості надати інші додаткові документи за означеною електронною митною декларацією у встановлений десятиденний строк.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2021/000083/1 від 16.09.2021.
За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.
Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації.
У митній декларації митну вартість товару визначено (за основним методом) за ціною контракту.
Дніпровська митниця направила Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» листом за вих. №16/09/2021/2 від 16.09.2021 повідомило таке.
Щодо неможливості ідентифікувати платежі з оцінюваною партією товару.
Щодо країни походження товару та країни контрагента.
Товар, який постачається виробляється у Китаї, на потужностях, що використовуються Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАРБАР ДЖЕНІРАЛ ТРЕЙДІНГ», який є виробником товару. Відповідно до контракту №ТКА-25 від 31.08.2020 ТОВ «ДАРБАР ДЖЕНІРАЛ ТРЕЙДІНГ» виконує свої зобов`язання, щодо поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ». Вимоги, щодо надання додаткових документів, щодо підтвердження виробничих потужностей у постачальника, є незаконними та необґрунтованими.
Щодо необхідності складення акта виконаних робіт з транспортування та експедирування контейнерів та зазначення витрат на навантаження товару Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що наявність акту не є обов`язковою. Пунктом 3.1 контракту №ТКА-25 від 31.08.2020 зазначено, що продавець бере на себе зобов`язання щодо завантаження товару на надані покупцем транспортні засоби в місці поставки і оформлення в митному порядку даного товару. Пунктом призначення поставки і місцем розвантаження транспортних засобів є адреса, яка вказана в Специфікації на окрему партію товару. Таким чином, витрати щодо навантаження товару у порту відправки поніс продавець.
Щодо надання перекладу товаросупровідних документів, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що такі твердження митниці не грунтуються на діючому законодавстві, а обов`язок декларанта надавати переклад товаросупровідних документів не передбачено жодним нормативно-правовим актом.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» зазначило, що не має можливості надати інші додаткові документи за означеною електронною митною декларацією у встановлений десятиденний строк.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2021/000082/1 від 16.09.2021.
За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.
Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації.
Відтак, правомірність вищенаведених винесених відповідачем рішень про коригування митної вартості товару та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є предметом спору у цій адміністративній справі.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.
Згідно з вимогами частин 1 та 5 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 2. ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Цей перелік є виключним і без обґрунтованих підстав митний орган не вправі вимагати інших документів для підтвердження митної вартості товару.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлений обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені виключно розбіжностями в документах, що подаються для підтвердження митної вартість товарів, чи наявності в них ознак підробки або якщо вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом, рішення про коригування митної вартості товарів, які прийняті Дніпровською митницею фактично обґрунтовані тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МКУ встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Таким чином, суд зазначає, що відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України, прийняті митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів мають містити, зокрема: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з ч. 3 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Втім, як видно зі змісту спірних рішень, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарів, передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 МК України, у зв`язку з відсутністю об`єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Як визначено у ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
У свою чергу, декларант надав відповідачу всі необхідні документи разом із митною декларацією, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту.
При цьому суд також звертає увагу на таке.
Як вже зазначалося, поставка товарів, задекларованих у митних деклараціях, здійснювалася на підставі контракту №ТКА-25 від 31.08.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» (покупець) та LLC «DARBAR GENERAL TRADING» (ОАЕ) (продавець).
Щодо тверджень відповідача відносно того, що документально не підтверджено те, що задекларовані товари автомобільні частини в асортименті виготовлено компанією LLC «DARBAR GENERAL TRADING» (ОАЕ), суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як встановлено судом, позивачем до митного органу надавалися:
Суд зазначає, що зі змісту наданих позивачем документів можливо визначити ціни товарів та ідентифікувати такі товари.
При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 53 МК України надання до митного органу документів, що підтверджують компанію або місце виготовлення товару не є безумовним або обов`язковим.
Отже, на момент митного оформлення товару декларант не був зобов`язаний надавати документи, що підтверджують місце виготовлення товару або підтверджують його виготовлення саме контрагентом.
При цьому, суд зауважує, що немає будь-яких підстав вважати, що дати здійснення оплати за товар впливають на ідентифікацію товару і визначення його митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №815/4132/17.
Щодо доводів митного органу про те, що відсутня інформація щодо витрат на навантаження товару, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 3.1 Контракту продавець зобов`язується поставити товар на умовах поставки FOB (далі по тексту «Місце поставки»), згідно Офіційних правил тлумачення комерційних термінів Міжнародної торгівельної палати в редакції 2010 року (Інкотермс 2010). Продавець бере на себе зобов`язання із завантаження товару на надані покупцем транспортні засоби у місці поставки та митного оформлення цього товару. Пунктом призначення поставки та місцем розвантаження транспортних засобів є адреса, вказана у Специфікації на відповідну партію товару (далі «Місце призначення»).
Згідно специфікацій №7 від 19.03.2021, №10 від 20.05.2021, №9 від 25.05.2021 умови поставки: FOB NINGBO, CHINA; порт відправлення: NINGBO, CHINA; порт прибуття: ODESSA UKRAINE.
Для підтвердження транспортних послуг декларантом надано:
За умовами терміну FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно. До складових митної вартості товару належать фактурна вартість товару, фрахт судна.
Відповідно до пп. 2.1.6 договору №ТЕО40246222 на транспортно-експедиторське обслуговування від 28.11.2020, експедитор зобов`язується після надання послуг скласти акт виконаних робіт (наданих послуг) і надати клієнту.
Згідно пп. 3.1.12 договору №ТЕО40246222 на транспортно-експедиторське обслуговування від 28.11.2020, клієнт зобов`язується підписати та відправити експедитору акт виконаних робіт (послуг) протягом трьох (3) банківських днів з моменту його отримання, або надати протягом п`яти робочих днів мотивовану відмову. Після спливу вказаного строку і неотримання акту виконаних робіт (послуг) або обґрунтованої відмови, такий акт і послуги вважаються прийнятими і підтвердженими сторонами.
Згідно з п. 4.1.3 договору №ТЕО40246222 на транспортно-експедиторське обслуговування від 28.11.2020 платежі за послуги перевезення вантажу і додаткові витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження а/або розвантаження вантажу, агентський, портовий збір і т.д.), протягом трьох (3) банківських днів з моменту виставлення/надання експедитором рахунку, але до вивезення вантажу з порту призначення.
Відповідно до даних автотранспортних накладних (Road consignment note) №405809, №409235, №409236 товар було прийнято 16.07.2021, 11.09.2021, 11.09.2021 відповідно. Отже, на момент митного оформлення, а саме: 19.07.2021, 13.09.2021, 13.09.2021 відповідно, строк надання перевізником актів виконаних робіт (послуг) та їх оплати ще не настав і відповідно до умов договору №ТЕО40246222 на транспортно-експедиторське обслуговування від 28.11.2020 наявність актів виконаних робіт (послуг) не є підставою для оплати товарів, крім того, згідно вимог ст. 53 Митного кодексу України, надання банківських документів та акту приймання-передачі робіт не є обов`язковим.
Необхідно зазначити, що сторони домовилися про експедиторську винагороду тільки по території України, що видно із зазначених вище рахунків-фактур. Розмір експедиторської винагороди та її зміст визначається сторонами добровільно на підставі їх спільного волевиявлення.
Отже, експедиторська винагорода по території України не входить до складової митної вартості товару.
Згідно з п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Таким чином, відповідно до умов поставки за контрактом та наявними у справі товаросупровідними документами, всі витрати (транспортування, навантаження, вивантаження, тощо) вже включені продавцем в ціну товару, відображену у документах, наданих митному органу для митного оформлення.
Крім того, положеннями п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно-експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень МК України, в редакції від 13.03.2012, затвердженої постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
Щодо порушення строків подання замовником заявок №7 та №16 експедитору на кожну партію товару, суд встановив, що позивачем у листах №2007, №16/09/2021/1, №16/09/2021/2, наданим у відповідь на повідомлення митного органу, доведено та надано докази, що підтверджують наявність описок у датах, вказаних у цих заявках, що спростовує доводи відповідача стосовно невідповідності дій позивача положенням щодо подачі заявки за два тижні до відправки товару.
Щодо доводів митниці про необхідність надання Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» перекладу на українську мову поданих до митного контролю товаросупровідних документів, складених англійською мовою, суд зазначає таке.
Статтею 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Отже, вказаною статтею чітко передбачено, що митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Відтак, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою.
Сама по собі форма засвідчення (оформлення) перекладу не змінює числових (вартісних та кількісних) показників перекладеного з англійської на українську мову документу і, як наслідок, не може вплинути на митну вартість імпортованого товару.
Такої вимоги митним органам не здійснено та вказана обставина жодним чином не стосується митної вартості товарів та не могла слугувати підставою для прийняття оскаржених рішень.
При цьому, витребовуючи переклад українською мовою товаросупровідних документів відповідач не обґрунтовує необхідність надання перекладу цих документів та не зазначає, які саме відомості, зазначені в цих документах, потребують перевірки або підтвердження відомостей.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі №1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
При цьому, такі посилання митного органу не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи зазначені недоліки, відповідач не наводить посилання на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити таке.
Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також, слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 у справі №809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в цьому випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Інші підстави, зазначені у спірному рішенні про коригування митної вартості суд не бере до уваги, оскільки такі підстави не передбачені частинами 2-4 статті 53 МК України.
Відтак, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про непідтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів МК України є підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також те, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Беручи до уваги те, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів жодним чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржених рішень та здійснення коригування митної вартості.
З урахуванням наведеного, суд робить висновок, що митним органом оскаржені рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду не те, що позов задоволено, судовий збір, сплачений позивачем за подання позову до суду, в розмірі 2481,00 грн. підлягає стягненню з на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Так, у позовній заяві позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.
Натомість, позивачем до суду не надано доказів на підтвердження понесених останнім зазначених вище витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 132, 139, 242 - 246, 250, 255, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 09.11.2022.

Суддя О.В. Царікова