Справа № 442/245/23
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №442/245/23
Провадження №2-а/442/12/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі адміністративну справу № 442/245/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа - заступник командира другої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старший лейтенант поліції Соловій Олег Іванович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6196171 від 20.11.2022 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП,

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 20.11.2022 близько 21:05 він керуючи автомобілем марки «Субару ХВ» р.н. НОМЕР_1 рухався у напрямку залізничного вокзалу у м. Львові. У цей час була темна пора доби. Проїжджаючи по вул. Чернівецькій помітив, як праворуч від нього припаркований великогабаритний транспортний засіб поруч з яким стояли працівники поліції та про щось спілкувались, можливо, з водієм.

В цей момент до ОСОБА_1 зателефонував мобільний (особа, яку він мав забрати з ж/д вокзалу) і він вирішив призупинити автомобіль на вільній ділянці дороги по ліву сторону від припаркованого великогабаритного автомобіля, праворуч по ходу його руху.

Призупинившись, щоб не заважати іншим учасникам руху та не перекривати проїжджу частину, не вимикаючи двигун та фари автомобіля, увімкнувши аварійне світло, підняв слухавку телефону і в цей момент до нього підійшов працівник патрульної поліції (як згодом з`ясувалось заступник командира 2 роти 3 батальйону Соловій О.І.), який одразу, не представившись, вигукнув до ОСОБА_1 : «будемо виносити постанову».

Спочатку не зрозумівши, що відбувається, проте завершивши розмову по телефону, опустивши бокове вікно, запитав працівника поліції в чому справа і навіщо складати постанову. Він ОСОБА_1 спочатку нічого не відповів, а потім почав пояснювати, що він зупинився на місці для інвалідів. ОСОБА_1 відповів, що не зупинявся взагалі, а зробив вимушену зупинку для того щоб відповісти на мобільний виклик, так як має забрати в цьому районі прибувши з іншої області особу, наміру зупинятись у нього тут не було, жодного дорожнього знаку з позначкою «місце для інваліда» він не бачив. Проте працівник поліції наперекір відмовився слухати і почав оформляти матеріали справи.

Під час складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності працівники поліції так і не показали ОСОБА_1 знаку чи розмітки (дорожній знак 7.17 застосований із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 або розмітки 1.35) інформуючої про місце для інвалідів. Крім того, не було представлено жодного доказу вчинення ним правопорушення.

В подальшому оскаржувану постанову Соловій О.І. не зміг роздрукувати з причин поломки технічного засобу і попросив почекати інший екіпаж, який роздрукує постанову, на що позивач відмовився та попросив надіслати таку поштою.

21.11.2022 ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до УПП у Львівській області у якій просив надати належно завірену копію постанови; докази вчиненого правопорушення на підставі якого було винесено вказану постанову; відеозапис з нагрудної камери поліцейського під час винесення постанови; надати копію постанови від 20.11.2022 за ч. 6 ст. 122 КУпАП відносно водія великогабаритного т/з припаркованого на місці для інваліда близько 21:00 год. у м. Львові по вул. Чернівецькій.

09.12.2022 отримав відповідь на звернення за вих. №К-3135/41/12/01-2022 від 29.11.2022 з частково запрошуваною інформацією.

12.12.2022 позивач отримав у приміщенні УПП у Львівській області копію відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Проаналізувавши в подальшому свої дії та дії працівника поліції, а також уважно прочитавши складену відносно нього постанову вважає, що у його діях повністю відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою від 12.01.2023 зазначену справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи на 01.02.2023. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а позивачу копію відзиву та доданих до нього документів.

01.02.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на норми КУпАП, при цьому не надавши пояснень по суті справи, долучивши відеозапис з нагрудного відео реєстратора просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю такого.

01.02.2023 розгляд справи відкладено на 16.02.2023, у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання.

В судове засідання позивач не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Просив позов задоволити. Також, надіслав заяву про поновлення процесуального строку, в якій вказав, що 12.01.2023 ним подано даний позов. Вказаний позов подано з пропущенням процесуального строку (передбаченого ч. 2 ст. 286 КАС України) у зв`язку з тим, що ним вживались заходи для отримання оскаржуваної постанови та її оскарження до Управління патрульної поліції у Львівській області, що підтверджується: відповіддю від 20.12.2022. Крім того, у зв`язку із систематичними вимкненнями електроенергії протягом грудня 2022 (що є загальновідомим фактом і не потребує доказуванню) не було технічної можливості вчасно підготувати та роздрукувати позовну заяву. Враховуючи наведене, просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом та поновити такий.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив проводити розгляд справи у їх відсутності, в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 289 КАСУ, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним.

Із матеріалів справи вбачається, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6196171 відносно ОСОБА_1 заступником командира 2 роти 3 батальйону УПП у Львівській області Соловій О.І. постановлено 20.11.2022.

Як зазначає позивач, оскаржувану постанову Соловій О.І. не зміг роздрукувати з причин поломки технічного засобу і попросив почекати інший екіпаж, який роздрукує постанову, на що позивач відмовився та попросив надіслати таку поштою.

21.11.2022 ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до УПП у Львівській області у якій просив надати належно завірену копію постанови; докази вчиненого правопорушення на підставі якого було винесено вказану постанову; відеозапис з нагрудної камери поліцейського під час винесення постанови; надати копію постанови від 20.11.2022 за ч. 6 ст. 122 КУпАП відносно водія великогабаритного т/з припаркованого на місці для інваліда близько 21:00 год. у м. Львові по вул. Чернівецькій.

Відповідь на звернення за вих. №К-3135/41/12/01-2022 від 29.11.2022 ОСОБА_1 отримав 09.12.2022. 12.12.2022 позивач отримав у приміщенні УПП у Львівській області копію відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Із позовною заявою про оскарження постанови ЕАР № 6196171 позивач звернувся до суду 12.01.2023. Також подав заяву про поновлення процесуального строку, зазначивши, що позов подано з пропущенням процесуального строку (передбаченого ч. 2 ст. 286 КАС України) у зв`язку з тим, що ним вживались заходи для отримання оскаржуваної постанови та її оскарження до Управління патрульної поліції у Львівській області, що підтверджується: відповіддю від 20.12.2022. Крім того, у зв`язку із систематичними вимкненнями електроенергії протягом грудня 2022 (що є загальновідомим фактом і не потребує доказуванню) не було технічної можливості вчасно підготувати та роздрукувати позовну заяву. Враховуючи наведене, суд вважає поважною причину пропуску строку звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом та поновлення такого.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6196171 винесеною 20.11.2022 заступником командира другої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Соловій Олегом Івановичем на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 6 ст. 122 КУпАП у розмірі 1700 грн. за порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Скоєння адміністративного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 20.11.2022 о 21.07 год. в м. Львів по вул. Чернівецькій, 11, керуючи автомобілем марки «Subaru XV» р.н. НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, яке позначено дз 5.38 із додатковою табличкою 7.17 особи з інвалідністю та позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.5.1 ПДР - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно Додатку 1 до Правил дорожнього руху (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2021 р. № 1091) дорожній знак 5.38 - відсутній, а знак 5.38.1 означає пішохідний перехід.

Відповідно до п. 7.17 Розділу 7 «Таблички до дорожніх знаків» ПДР України знак "Особи з інвалідністю" застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю" відповідно до вимог цих Правил.

Тобто працівником поліції у оскаржуваній постанові міститься посилання на неіснуючий дорожній знак 5.38 та табличку 7.17, яка може застосовуватись виключно зі знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43, про що в оскаржуваній постанові не зазначено.

Крім того, згідно Розділу 34. «Дорожня розмітка» ПДР України горизонтальна розмітка має таке значення: п. 1.30 позначає (дублює) на покритті проїзної частини зображення дорожнього знаку 1.39 (знак 1.39 Аварійно-небезпечна ділянка), а не розмітки «місце для інвалідів» про що вказано у оскаржуваній постанові.

Отже, заступником командира другої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Соловій Олегом Івановичем у постанові серії ЕАР №6196171 від 20.11.2022 викладені посилання на інші дорожні знаки та розмітку, які жодним чином не стосуються спеціально відведеної зони для паркування «осіб з інвалідністю».

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, що у даній ситуації не відповідає дійсності.

Окрім того, згідно вимог ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до ст. 215 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення представником відповідача разом із відзивом додано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який не містить відеозапису вчинення позивачем адміністративного правопорушення. На такому лиш зафіксовані суперечки працівників поліції з ОСОБА_1 , де він пояснює причину своєї тимчасової зупинки з метою закінчення розмови по телефону.

Як зазначає позивач, у порушення п. 5 Р. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, згідно якої включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо), працівник поліції Соловій О.І. взагалі не вів зйомку на відеореєстратор, і лише після його наполегливого прохання увімкнути реєстратор це було зроблено іншим працівником поліції, який не складав постанову і жодним чином у ній не згадується.

Твердження позивача представником відповідача не спростовано та доказів протилежного в судовому засіданні судом не здобуто.

26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд наголошує, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення (що має місце у даній ситуації).

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Згідно статті 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч.2 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31.01.2018 року.

У пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі Дактарас проти Литви від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №15 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, обставини зазначені позивачем (щодо неможливості побачити знак через припаркований великогабаритний транспорт; вимушену зупинку; незаконні дії поліцейського) не були спростовані, а отже оскаржувана постанова є незаконною, оскільки містить посилання на неіснуючі дорожні знаки та розмітку та є невмотивованою, так як у ній немає посилання на жодні докази вини позивача.

Отже суд вважає, що в даній ситуації не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_1 порушив п. 8.5.1 ПДР, що дає підстави стверджувати про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем не надано суду достатніх та вагомих доказів вини у інкримінованому ОСОБА_1 правопорушенні, що в свою чергу ставить під сумнів правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. згідно квитанції @2PL885695 від 14.12.2022.

На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області, який був відповідачем у даній справі, на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Отже, різниця сплаченого позивачем судового збору в сумі 455,60 грн. підлягає поверненню позивачу з Дрогобицького управління Державної казначейської служби України Львівської області.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст.5, 19-21, 122, 159-164, 242, 244-245 КАС України, ст.ст. 122, 251, 283-284 КУпАП, суд

ухвалив:

позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕАР № 6196171 від 20.11.2022 по справі про адміністративне правопорушення, винесену заступником командира другої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Соловій Олегом Івановичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Зобов`язати Дрогобицьке управління Державної казначейської служби України Львівської області, ( м. Дрогобич вул. Шашкевича, 15) повернути платнику судового збору ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 надмірно сплачений судовий збір в сумі 455,60 грн згідно квитанції @2PL885695 від 14.12.2022.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Суддя Нагірна О.Б.