Справа № 420/10253/22
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/10253/22
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

Дата і місце ухвалення: 13.12.2022р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТП 2020» до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «АТП 2020» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04 липня 2022 року №331614.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою товариство незаконно притягнено до відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу, оскільки відсутня методика визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо рідких та сипучих вантажів. У складених за результатами габаритно-вагового контролю актах та довідці не зазначені будь-які характеристики зважувального обладнання, що застосовувалося під час габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилося зважування транспортного засобу, який відсоток похибки тощо; доказів справності вимірювально-зважувального обладнання водієві, за його вимогою, надано не було. Транспортний засіб, який перевірявся, не був тимчасово затриманий. Також, позивач посилався на недотримання відповідачем двомісячного строку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбаченого п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2022р. позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.07.2022р. №331614 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «АТП 2020» суму судового збору в розмірі 2481,00 грн. та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 13.12.2022р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «АТП 2020».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що п.25 Порядку №1567 встановлює строк розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а не строк накладення адміністративно-господарського штрафу. Відповідний строк визначено статтею 250 Господарського кодексу України. Порушення строку розгляду справи, передбаченого абзацом перший пункту 25 Порядку №1567, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу, у випадку дотримання строків застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених частиною першою статті 250 ГК України. До того ж, пропуск строку розгляду справи був зумовлений об`єктивними причинами, а саме: запровадженням воєнного стану на території України.

Також, апелянт посилається на те, що описанні в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції недоліки акту проведення перевірки жодним чином не впливають на суть виявленого порушення.

Не погоджується апелянт і з висновком суду першої інстанції про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «АТП 2020» 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів та аргументів щодо доцільності стягнення відповідних витрат з відповідача, враховуючи, що ціна позову становить 8500,00 грн., справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.

ТОВ «АТП 2020» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що зазначені апелянтом загальновідомі обставини про воєнний стан на всій території України не впливають на його обов`язок розглянути акт проведення перевірки у межах двох місяців. Після спливу двох місяців, такий акт не підлягає розгляду. Значні дефекти складеного акту перевірки призводять до протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на підставі такого акту. Що ж до розподілу судом першої інстанції судових витрат, то ТОВ «АТП 2020» вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлений судом першої інстанції, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим часом, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, в тому числі із впливом на її репутацію.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що основним видом діяльності ТОВ «АТП 2020» за КВЕД є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Відповідно до договору найму (оренди) транспортних засобів від 15.05.2020р. ОСОБА_1 , як Наймодавець, передав ТОВ «АТП 2020», як Наймачу, у тимчасове (строкове) платне користування (в найм/оренду) строком до 15.05.2023р., транспортний засіб марки MAN TGX 26.440 спеціалізований сідловий тягач Е, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

01.02.2022р. о 14 год. 40 хв. посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Укртрансбезпеки на 345 км + 580 м автомобільної дороги М-19 ППГВК смт.Дружба Тернопільської області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN TGX 26.440 сідловий тягач, д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом контейнером марки D-TEC, д/н НОМЕР_2 .

За результатами вагового контролю складено довідку №0074 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.02.2022р., якою встановлено:

- повну масу транспортного засобу 41,50 тон.

- навантаження на осі: 5,88; 3,46; 6,74; 8,46; 8,54; 8,42 тон.

За результатами зважування відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0054624 від 01.02.2022р. Згідно із зазначеним актом встановлена нормативно допустима маса: 44,00 тони та фактична 41,5 тон. Осьові навантаження: нормативно допустиме 11/9/9/8/9/8 тон, фактичне 5,88/3,46/6,74/8,46/8,54/8,42 тон.

Також, уповноваженим органом Укртрансбезпеки за результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №313673 від 01.02.2022р., яким зафіксовано перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме: навантаження на строєну вісь 25,42 тон становить 5,92% від встановленої норми, чим порушено ПДР України та постанову КМУ №879 від 27.07.2007р. За відповідне порушення передбачена відповідальність за абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В графі «пояснення водія про причини порушень» водій ОСОБА_2 зазначив: «про осьове перевантаження не знав».

В подальшому, 04.07.2022р. відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №331614 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ТОВ «АТП 2020» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ТОВ «АТП 2020» оскаржило її в судовому порядку.

Задовольняючи позов підприємства та скасовуючи спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу суд першої інстанції виходив з того, що в акті №313673 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.02.2022р., на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, не зазначено (не конкретизовано), які саме порушення ПДР України та ПКМУ №879 від 27.07.2007р. (абзац, підпункт, пункт тощо) допущено позивачем, а також не конкретизовано, яке саме порушення, передбачене абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», допущене позивачем.

Також, судом першої інстанції встановлено, що в порушення вимог абз.1 п.25 Порядку №1567, справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт у спірних правовідносинах розглянуто та оскаржувану постанову прийнято через п`ять місяців після виявлення порушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно частин 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879).

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У розумінні Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку №879).

За змістом пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.

Наведене свідчить про те, що головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Спірною постановою у даній справі відповідачем накладено на позивача штраф на підставі абз.14 ч.1 ст.60 Закону. Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, з матеріалів перевірки не являється за можливе встановити в чому саме виразилося порушення ТОВ «АТП 2020», зокрема: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу чи перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу.

Також, зазначаючи в акті перевірки №313673 від 01.02.2022р. про порушення товариством ПДР України та постанови КМУ №879 від 27.07.2007р., уповноваженим органом Укртрансбезпеки не вказано конкретних норм нормативно-правових актів, яких не дотримано ТОВ «АТП 2020».

Апелянт стверджує, що це є недоліком акту перевірки, який жодним чином не впливає на суть виявленого порушення.

Колегія суддів критично ставиться до таких посилань апелянта, оскільки пунктом 20 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04 липня 2022 року №331614 прийнято відповідачем на підставі матеріалів перевірки, в яких відсутнє посилання на норму, яку порушено позивачем. Зазначене не може бути розцінено судом як незначний дефект акту перевірки.

Стосовно строків прийняття спірної постанови про накладення штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно п.26 та п.27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, на орган державного контролю покладено обов`язок розглянути справу про порушення суб`єктом господарювання не пізніше двох місяців з дня його виявлення та за наявності підстав - винести постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що порушення ТОВ «АТП 2020» вимог законодавства про автомобільний транспорт виявлено відповідачем 01.02.2022р. Водночас, спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу винесено 04.07.2022р., тобто більше ніж через п`ять місяців після виявлення правопорушення.

Щодо посилань апелянта, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 250 Господарського кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, положеннями статі 60 спеціального у межах спірних правовідносин Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що порядок розгляду справи про порушення стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Посилання апелянта на те, що норми ГК України мають вищу юридичну силу відносно норм Порядку №1567 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки а ні Законом України «Про автомобільний транспорт», а ні Порядком №1567 не встановлено, що справи про порушення за результатами здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, розглядаються в порядку, визначеному Господарським кодексом України.

Колегія суддів вказує, що згідно з частинами 1-3 статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, вказана норма Господарського кодексу України може бути застосована лише у разі відсутності спеціального закону або порядку.

Однак, як вже зазначалося, процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком №1567, який є чинним та підлягає застосуванню.

Щодо посилань апелянта на те, що в умовах воєнного стану посадові особи Укртрансбезпеки не мали можливості забезпечити розгляд справ про порушення у визначені пунктом 25 Порядку №1567 строки, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Колегія суддів наголошує, що введення на території країни воєнного стану не є підставою для ігнорування посадовими особами державних органів положень ст.19 Конституції України, згідно яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а організація роботи Державної служби України з питань безпеки на транспорті є суб`єктивним чинником та не є поважною підставою для недотримання встановленої законом процедури застосування адміністративно-господарських штрафів.

Порушення строку винесення постанови не є формальним порушенням процедури та може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, враховуючи, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про незаконність спірної постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.07.2022р. №331614 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Апелянт наголошує, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., судом першої інстанції не враховано, що товариством не надано належних доказів та аргументів щодо доцільності стягнення відповідних витрат з відповідача.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ТОВ «АТП 2020» надало суду: договір від 31 серпня 2020 року №2/31/08 про надання правничої допомоги, укладений між ТОВ «АТП 2020», як Замовником, та Адвокатським об`єднанням «МІТРАС», як Виконавцем; додаткову угоду №3 від 04.07.2022р. до Договору про надання правничої допомоги №2/31/08 від 31.08.2020р.; акт №1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 17.18.2022р.; рахунок-фактуру №17/08/22/1 від 17.08.2022р. на суму 10000,00 грн.

При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції враховано положення статті 134 КАС України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зважаючи на обсяг матеріалів справи та поданих позивачем доказів, фактичний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, наявність викладених в постановах висновків Верховного Суду щодо певних питань спірних правовідносин по суті справи, значення справи для позивача тощо, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019р. по справі №826/841/17.

Фактично доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті зводяться до того, що позивачем не доведено співмірність понесених витрат з критеріями, визначеними частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Однак, частиною 6 статті 134 КАС України, передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За наявності підстав, якими апелянт у даній справі обґрунтовує свої вимоги, суд тільки може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, що має місце у спірних правовідносинах, а не відмовляти у їх стягненні.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Ступакова І.Г.
Судді Бітов А.І. Лук`янчук О.В.