Справа № 160/20828/22
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
28 грудня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення від 06.12.2022 № 362/32-00-07-01-03-29.
Позивач в обґрунтування позову також зазначає, що наказ про проведення фактичної перевірки №125-п не містить жодних посилань на отримання податковим органом будь-якої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, або інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Приймаючи наказ, контролюючий орган обмежився посиланням на норми чинного законодавства, та жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача. тже, позивач вважає, що контролюючим органом було порушено вимоги законодавства щодо проведення фактичної перевірки ТОВ «АЛЛО», що є підставою для скасування спірного рішення.
Окрім цього, позивач звертає увагу, що на підставі акту фактичної перевірки був також складений протокол про адміністративне правопорушення № 447/32-00-07-01-03-15 від 22.11.2022 відносно ОСОБА_1 (керуючого магазину) та притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 115-1 КУпАП. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2022 по справі №932/7395/22 провадження у справі відносно керуючого магазину ОСОБА_1 за ч. 1 ст.155-1 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.
Вказав, що згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПКУ, підставою для проведення фактичної перевірки підприємства позивача може бути не лише отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також і необхідність здійснення фіскальним органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, пального.
Також зауважив, що податкове законодавство не містить вимоги вказувати у наказі про проведення перевірки інформацію щодо порушення законодавства, яка стала підставою для прийняття цього наказу.
Звернув увагу на те, що твердження позивача, що перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки, є безпідставними, оскільки фактична перевірка може проводитись враховуючи п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України з урахуванням пункту 52 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. При цьому визначення фактичної перевірки та підстави для її проведення, передбачені статтею 80 Податкового кодексу України, не містять таких обмежень.
На адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
09.02.2023 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких він, зокрема, зазначив, що податкове законодавство не містить вимоги вказувати у наказі про проведення перевірки інформацію щодо можливого порушення законодавства, яка стала підставою для прийняття цього наказу. Підстави проведення перевірки визначені підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПКУ. Таким чином, призначення перевірки є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень. При цьому фактична перевірка може проводитись також враховуючи пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України з урахуванням пункту 52 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Звернув увагу на те, що ТОВ «АЛЛО» дізналося про порушення в ході проведення фактичної перевірки, оскільки ТОВ «АЛЛО» могло не знати про можливі проблеми з підключенням до мережі Інтернет або невірне програмування РРО. Також зауважив, що ТОВ «АЛЛО» самостійно необхідно контролювати відсутність підтвердження успішного приймання пакета даних та відсутність блокування режимів роботи РРО, що свідчить про проблеми роботи реєстратора та/або передачі даних до ДПС.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі п.п 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п.80.1, п. 80,2, п. 80.5 та на підставі п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України, наказу про проведення фактичної перевірки №125-п від 11.11.2022р., направлення №120/32-00-07-01-03-22 від 11.11.2022р., 22.11.2022р. було проведено фактичну перевірку ТОВ «АЛЛО» за адресою: АДРЕСА_1 (керуючий магазином ОСОБА_1 ).
Перевірка проведена за період з 03.12.2020 по 22.11.2022.
В чекові за № 385678809 не вказано код УКТЗЕД.
За результатами перевірки складено акт № 544/32-00-07-01-03-24/30012848 від 22.11.2022р., відповідно до висновків якого встановлено порушення:
- п.11 ст.3 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), а саме: проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без зазначення коду товарної під категорії згідно з УКТЗЕД.
ТОВ «АЛЛО» були подані заперечення на акт фактичної перевірки за вих. № 1099 від 22.11.2022.
02.12.2022 відповідач листом №4160/6/32-00-07-01-03-08 повідомив позивача про те, що висновки перевіряючих стосовно порушень, викладених в акті перевірки від 22.11.2022 року, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
На підставі зазначеного акту перевірки Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.12.2022 № 362/32-00-07-01-03-29 щодо нарахування штрафних санкції у розмірір 5 100 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначає стаття 80 ПК України.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Аналіз вищевказаних норм свідчить, що вимоги до змісту наказу про призначення фактичної перевірки сформульовані в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що фактична перевірка позивача була призначена відповідачем на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пункту 80.1, пункту 80.2., пункту 80.5 та підпункту 80.2.2 статті 80, пункту 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України.
Разом з тим, суд не погоджується з такою позицією контролюючого органу, оскільки вищезазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80).
Суд зазначає, що наказ про проведення фактичної перевірки позивача від 11.11.2022 №125-п не містить жодних посилань на отримання податковим органом будь-якої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, або інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків, проте жодним чином не обгрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.
Відтак, відсутність конкретних підстав для призначення перевірки позбавляє платника податків можливості визначитися щодо законності підстав її призначення.
Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а.
Враховуючи усталену останню правову позицію Верховного Суду, вищевказані обставини вказують на те, що наказ № 125-п від 11.11.2022 не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки ТОВ «АЛЛО», контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, що свідчить про суто формальний підхід контролюючого органу до оформлення наказу.
Суд не заперечує того факту, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Отже, за результатами розгляду справи суд погоджується з доводами позивача про те, що допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки позивача призводять до відсутності правових наслідків такої.
Крім того, суд зауважує, що за змістом наказу від 11.11.2022 №125-п фактичну перевірку передбачено провести з 15.11.2022 тривалістю 10 діб.
В акті від 22.11.2022 зазначено, що перевірку проведено за період з 03.12.2020 по 22.11.2022.
Аналізуючи положення статей 75, 80 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.
При цьому, під час проведення фактичної перевірки, яка відбулася з 15 листопада 2022 по 22 листопада 2022 року, відповідачем не було встановлено жодного порушення податкового законодавства у період здійснення перевірки.
Отже, суд вважає, що перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.
Відтак, факти зафіксованих актом перевірки порушень позивачем вимог Закону України № 481/95-ВР, відповідачем не доведено.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення від 06.12.2022 № 362/32-00-07-01-03-29 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що ставка судового збору за подання цього позову складає 2481,00 грн. і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2022 № 362/32-00-07-01-03-29.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник