Справа № 200/1494/22
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 року Справа№200/1494/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошик» до відповідача: Головне управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказу про проведення фактично перевірки і податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Агрошик» (далі Позивач) звернулось з позовом до ГУ ДПС у Донецькій області (далі Відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ ДПС у Донецькій області № 2123-п від 08.12.2021 «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошик»;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 12.01.2022 № 00/265/0901, яким відносно ТОВ «Агрошик» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на загальну суму 500 000, 00 грн.

Позивач вважає протиправними висновки контролюючого органу, зроблені в акті фактичної перевірки щодо необхідності отримання позивачем ліцензії на право зберігання пального, яке позивач придбав та використовує у своїй власній господарській діяльності, пальне було завантажене у паливні баки орендованих транспортних засобів та пересувні ємності (паливозаправники з цистернами), оскільки отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Визначення термінів "місце зберігання пального", "зберігання пального", які наведені в Законі України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а також з огляду на перелік документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, вбачається, що надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території). Звертає увагу суду на порушення порядку проведення фактичної перевірки.

Ухвалою від 31.01.2022 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 17.06.2022 відкрито провадження у справів порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач правом на подання позовної заяви не скористався, жодних доказів суду не надав.

Позивач надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ТОВ «Агрошик», адреса реєстрації - 85700, вул. Ювілейна, 110, м. Волноваха Донецька область, . Основний вид діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідачем було проведено фактичну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за використанням якого покладено на органи ДПС. За наслідками перевірки було складено акт перевірки від 17.12.2021 № 14789/05/99/33/09/38827987.

Перевірка проводилась на підставі наказу від 08.12.2021 №2123-к «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агрошик» » на підставі вимог ст.19-1, ст.20,ст.75, п.п. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, в якому зазначено провести фактичну перевірку позивача, за адресою Донецька область, Волноваський район, с.Свободне, вул. Центральна, 149 з 08.12.2021тривалісттю не більше 10 діб. Перевірку проводити за період діяльності з 01.01.2020 по 17.12.2021 з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального та контролю за дотриманням платником податків порядку здійснення підакцизних товарів.

В акті перевірки є посилання на направлення на перевірку від 09.12.2021 №2468,2649, до матеріалів справи направлення не надані, проте в акті перевірки міститься підпис позивача про ознайомлення.

13.12.2021 відповідачем позивачу було надано запит щодо надання документів, з метою всебічного дослідження питань пов`язаних з проведенням перевірки та дослідження обставин, які стали підставою для проведення фактичної перевірки.

В акті перевірки зазначено, що до перевірки листом №54 від 15.12.2021 (вх. до ГУ ДПС у Донецькій області №81720/6 від 16.12.2021) та листом №55 від 16.12.2021 (вх. до ГУ, ДПС у Донецькій області №81940/6 від 16.12.2021) були надані копії витребуваних документів за період 01.01.2020-13.12.2021.

Перевіркою встановлено, що позивач з 18.06.2020 має діючу ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки (реєстраційний номер 2000726, дата реєстрації 18.06.2020, терміном дії з 25.06.2020 до 25.06.2025) за адресою Донецька область, с. Свободне, вул. Центральна, буд. 149, де зазначено загальна міскість резервуарів, що використовується для зберігання пального загальною місткістю 78000 літрів.

Фактично за адресою: Донецька область, с. Свободне, вул. Центральна, буд. 149, яка належить позивачу, на земельній ділянці розташовано металевий резервуар/ємність об`ємом 50000 літрів (згідно наданою свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №28/1/М/816 від 02.10.2020). Біля металевого резервуару/ємності, який розташовано за адресою: Донецька область, с. Свободне, вул. Центральна, буд. 149, знаходиться нежитлове приміщення/споруда, у якому зберігаються три порожні ємності місткістю 2875 л,.2881 л, 11868 л. (фотофіксація додається до акту перевірки). При проведенні інвентаризації встановлено зберігання дизельного пального (важкі дистиляти (газойлі) код УКТ ЗЕД ) у кількості 20500 літрів.

Згідно проведеного аналізу складених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних форми «П» (в літрах переведених до температури 15°С), а саме: №33635 від 30.04.2021, на 7997 л. (при 15°С) (постачальник ТОВ «Параллель- М ЛТД») №31892 від 05.05.2020, на 4060 л. (при 15°С) (постачальник ТОВ «Параллель- М ЛТД») №37079 від 13.05.2020, на 3987 л. (при 15°С) (постачальник ТОВ «Параллель- М ЛТД») №43671 від 01.06.2020, на 5980 л. (при 15°С) (постачальник ТОВ «Параллель- М ЛТД») №45940 від 11.06.2020, на 5846 л. (при 15°С) (постачальник ТОВ «Параллель- М ЛТД»).

В акті зазначено, що позивач у період з 01.04.2020 по 24.06.2020 отримував дизельне пальне (код товару згідно з УКТЗЕД ) від суб`єкта господарювання «Постачальника» на адресу місця зберігання пального, яке не е акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - неплатник акцизного податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Свободне вул. Дентальна, буд. 149, за умовами оподаткування - «0» та напрям використання -«0».

Перевіркою встановлено, що у період з 01.04.2020 по 25.06.2020 ТОВ «Агрошик» зберігалось дизельне пальне (код товару згідно з УКТЗЕД ) на господарському об`єкті за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Свободне. вул. Центральна, буд. 149, без наявності відповідної ліцензії, чим порушено ст.15 ЗУ №481.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.02.2022 №00/265/0901 про застосування до позивача 500000 грн. штрафу відповідно до ст. 17 Закону № 481/95.

Позивач не погоджується із наказам про проведення фактичної перевірки та податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В позовній заяві зазначає, що отримані ПММ використовувались в господарській діяльності та в процесі використання зберігались у пересувних автоцистернах, які тимчасово використовуються підприємством на підставі договору оренди.

Позивачем до матеріалів справи надано договір оренди автоцистерни від 24.03.2020 № 24/03/20 укладений між TOB «Агрошик» (орендар) та фіз. особою ОСОБА_1 (орендодавець). Згідно предмету даного договору вбачається, що орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове користування транспортний засіб - паливоцистерну: напівпричіп паливоцистерну, реєстраційний № НОМЕР_1 об`ємом 28196 л. Строк дії договору - до 01.04.2022. Згідно з Актом приймання-передачі від 31.03.2020 напівпричіп паливоцистерна на була передана позивачу.

Позивач зазначає, що в період з 31.03.2020 по 24.06.2020 зберігання пального позивачем здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 у транспортному засобі напівпричепі паливо цистерни об`ємом 28196 л. Згідно Звіту про використання паливно-мастильних матеріалів за квітень 2020 ТОВ «Агрошик» вбачається, що залишок дизельного пального станом а 01.04.2020 становить 19428 л., який станом на 01.04.2020 зберігався у напівпричіпі паливо цистерні.

Представник позивача вказує, що оскільки одним з видів діяльності позивача є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, то у квітні-травні 2020 року на підприємстві відбувалась активна посівна діяльність . Витрати палива здійснювалося швидко (заправка сільськогосподарської техніки). Паливоцистерни об`ємом 28196 л. було достатньо для зберігання пального в зазначений період.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку про наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.80.1 ст.80 ПК фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

П.п. 2.5 п.80.2 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Відповідно до пп. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Позивач вказує, що фактична перевірка позивача призначена за відсутності законних на те підстав. У вказаному наказі від 08.12.2021 № 2123-п було вказано, що контролюючий захід здійснюється на підставі вимог ст. 19-1, ст. 20, ст.75 пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Іншого в обґрунтування видання цього наказу відповідачем не було вказано. Зазначає, що в ньому не містяться відомості щодо підстав для проведення перевірки, визначені ПК України, як нормативні - пп. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Аналіз пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ дає підстави для висновку, що зазначеною нормою передбачено дві підстави для проведення фактичної перевірки: 1. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, 2. а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Позиція позивача, покладена в основу даного адміністративного позову, зосереджена виключно на першій підставі для призначення фактичної перевірки, і позивач вдається до відсутності в оскаржуваному наказі вказівок на наявність ймовірних порушень зі сторони позивача, посилань на конкретні підстави тощо.

Натомість, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ містить дві окремі підстави для призначення фактичної перевірки, про що свідчить застосований в конструкції норми сполучник «а також», який з`єднує рівноправні частини речення, що в даному випадку є суттєвим, проте повністю ігнорується стороною позивача.

Отже, норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ про проведення фактичної перевірки позивача: дату видачі; найменування контролюючого органу; найменування та реквізити суб`єкта; адреса об`єкта; мета перевірки - контроль за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, вид перевірки; підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, зокрема пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України; дата початку перевірки; тривалість перевірки, що відповідає вимогам п.81.1 ст.81 ПК України. Також вказаний наказ містить підпис виконуючого обов`язки начальника податкового органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень ст. 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а спірний наказ є законним та обґрунтованим.

Відповідно, позовна вимога про визнання протиправним та скасування Наказу ГУ ДПС у Донецькій області № 2123-п від 08.12.2021 «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошик», не підлягає задоволенню.

В той же час, при вирішенні спору щодо застосування до позивача штрафної санкції за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - Закон №481).

Відповідно до ст. 1 Закону №481, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Відповідно до ст.15 Закону №481 оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно.

Ст.1 Закон №481 визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими КМУ органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Згідно з абз. 51 ст. 1 Закон №481 місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Абз. 55 ст. 1 ст. 1 Закон №481 визначено, що зберігання пального це діяльність зі зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) зі зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (ч. 16 ст. 15 Закону № 481).

Згідно з ч.19 ст. 15 Закону № 481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Ліцензія на право зберігання пального отримується на кожне місце зберігання пального.

Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (ч.16 ст. 15 Закону № 481).

Відповідно до п.14.1.6 ст. 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

Підпунктом 14.1.6-1 п.14.1 ст. 14 ПКУ зазначається, що акцизний склад пересувний - це транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" п. 2 ч.2 ст. 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених ст. 229 цього Кодексу.

Не є акцизним складом пересувним:

- транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

- паливний бак транспортного засобу.

Ст.17 Закону №481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз.8 ч.2 ст.17 Закону №481 встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 грн.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях позивача складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення.

Під час розгляду справ, пов`язаних із притягненням суб`єктів господарювання до відповідальності за таке правопорушення, предметом доказування є саме підтвердження або спростування виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень вимог Закону № 481, в якому має бути чітко зазначено, в чому полягає порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, яких саме норм та на підставі яких обставин ґрунтується цей висновок.

Судом встановлено, що перевірка проводилась за період з 01.01.2020 по 17.12.2021. Позивач з 18.06.2020 має діючу ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки (реєстраційний номер 2000726, дата реєстрації 18.06.2020, терміном дії з 25.06.2020 до 25.06.2025) за адресою АДРЕСА_1 , де зазначено загальна міскість резервуарів, що використовується для зберігання пального загальною місткістю 78000 літрів.

В акті зазначено, що фактично за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, на земельній ділянці розташовано металевий резервуар/ємність об`ємом 50000 літрів (згідно наданого свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №28/1/М/816 від 02.10.2020). Біля металевого резервуару/ємності, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться нежитлове приміщення/споруда, у якому зберігаються три порожні ємності місткістю 2875 л,.2881 л, 11868 л. (фотофіксація додається до акту перевірки). При проведенні інвентаризації встановлено зберігання дизельного пального (важкі дистиляти (газойлі) код УКТ ЗЕД ) у кількості 20500 літрів.

Позивач у період з 01.04.2020 по 24.06.2020 отримував дизельне пальне (код товару згідно з УКТЗЕД ) від суб`єкта господарювання «Постачальника» на адресу місця зберігання пального, яке не е акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - неплатник акцизного податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Свободне вул. Дентальна, буд. 149, за умовами оподаткування - «0» та напрям використання -«0».

Перевіркою встановлено, що у період з 01.04.2020 по 25.06.2020 позивачем зберігалось дизельне пальне (код товару згідно з УКТЗЕД ) на господарському об`єкті за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Свободне. вул. Центральна, буд. 149, без наявності відповідної ліцензії, чим порушено ст.15 ЗУ №481.

Судом встановлено, що фактично перевірка проводилась за з 01.01.2020 по 17.12.2021, та на час проведення перевірки позивач мав відповідну ліцензію. Питання щодо місця та у якій спосіб зберігалось пальне позивачем за період з 01.04.2020 по 24.06.2020 відповідачем не досліджувалось, відомості про це в акті відсутні, висновок про те, що зберігалось дизельне пальне в зазначений період без наявності відповідної ліцензії зроблено на підставі лише дослідженням факту придбання позивачем пального та аналізі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно суд не може погодитись, що факт зберігання дизельного пального в період з 01.04.2020 по 24.06.2020 без наявності відповідної ліцензії є відповідачем доведеним.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах повинен довести факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, однак не надав суду належних доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії у спірний період.

Позивач пояснює, що отримані ПММ використовувались в господарській діяльності та в процесі використання зберігались у пересувних автоцистернах, які тимчасово використовуються підприємством на підставі договору оренди.

Позивачем до матеріалів справи надано договір оренди автоцистерни від 24.03.2020 № 24/03/20 предметом якого є оренда позивачем транспортного засібу - паливоцистерну: напівпричіп паливоцистерну, реєстраційний № АН 1816ХР об`ємом 28196 л. Строк дії договору - до 01.04.2022.

Позивач зазначає, що в період з 31.03.2020 по 24.06.2020 зберігання пального позивачем здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 у транспортному засобі напівпричепі паливо цистерни об`ємом 28196 л.

Як зазначено в позовній заяві, після отримання Акту за результатами перевірки представником ТОВ «Агрошик» яке відбулося 17.12.2021, позивач не мав можливості скористатися своїм правом щодо надання відповідачу у десятиденний строк (п. 86.7 ПК) додатково докази та заперечення до Акту, оскільки підприємство перед новим роком здійснювало щорічні звіти, а посада юриста на підприємстві відсутня.

Проте суд не може приймати до уваги наданий позивачем договір оренди від 24.03.2020 № 24/03/20, оскільки до перевірки він не надавався, відповідач його не досліджував та оцінки йому не надавав.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та дотримання порядку проведення фактичної перевірки, у зв`язку із чим, враховуючи встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 4962,00 грн. (платіжне доручення від 20.01.2022 №2288) відповідно судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу в сумі 2481,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд-

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошик» (85700, вул. Ювілейна, 110, м. Волноваха Донецька область, Код ) до відповідача: ГУ ДПС у Донецькій області (87515, вул. Італійська, 59., м. Маріуполь Донецька область, код ЄДРПОУ ВП 44070187) про визнання протиправним та скасування Наказу від 08.12.2021 № 2123-п «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошик»; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2022 № 00/265/0901 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 12.01.2022 № 00/265/0901.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ГУ ДПС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошик» судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Повний текст рішення складено 13.02.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Шинкарьова