Справа № 826/2387/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2387/18 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району м.Києва» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району м.Києва» до Головного управління ДФС України у м.Києві, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ГУ ДФС у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 04.10.2017 №2, №2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 22.12.2017 не була покладена в основу оскаржуваних рішень відповідача та не підлягає врахуванню судом, оскільки не містить висновків про взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Вастон», а первинні бухгалтерські документи по господарським операціям з цим контрагентом належним чином складені та підписані і вони підтверджують їх реальність.

ГУ ДПС у м.Києві (правонаступник ГУ ДФС у м.Києві) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що виписані фіктивним підприємством документи не можуть вважатись належно оформленими і такими, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому формування позивачем на їх підставі сум ПДВ, податкового кредиту та витрат за операціями з ТОВ «Вастон» є безпідставним.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто за правилами письмового позовного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 27.07.2017 по 08.09.2017 посадовими особами контролюючого органу проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, за результатами якої складено акт №365/26-15-14-02-03/31722818 від 15.09.2017 (а.с.172-242 т.1), в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п.44.1, п.44.2 ст.44; пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.5 П(С)БО 11, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, абз.1 п.138.2 ст.138; пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 238135,00 грн, в тому числі за 2014 рік в сумі 150159,00 грн, за 2015 рік в сумі 87976,00 грн;

- п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 з урахуванням ст.102 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього на загальну суму 82119,00 грн, в тому числі по періодах: вересень 2014 року на суму 7571,00 грн, жовтень 2014 року на суму 2103,00 грн, листопад 2014 року на суму 10065,00 грн, січень 2015 року на суму 54021,00 грн, лютий 2015 року на суму 8358,00 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем подано заперечення, за результатами розгляду якого рішенням ГУ ДФС у м.Києві від 29.09.2017 №30933/10/26-15-14-02-03 (а.с.1-18 т.2), враховуючи технічну помилку при розрахунку суми ПДВ за січень 2015 року, висновки акту перевірки викладено в наступній редакції:

- п.44.1, п.44.2 ст.44; пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.5 П(С)БО 11, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, абз.1 п.138.2 ст.138; пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 238135,00 грн, в тому числі за 2014 рік в сумі 150159,00 грн, за 2015 рік в сумі 87976,00 грн;

- п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 з урахуванням ст.102 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього на загальну суму 37543,00 грн, в тому числі по періодах: вересень 2014 року на суму 7571,00 грн, жовтень 2014 року на суму 2103,00 грн, листопад 2014 року на суму 10065,00 грн, січень 2015 року на суму 9445,00 грн, лютий 2015 року на суму 8358,00 грн.

На підставі акту перевірки позивача, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.10.2017:

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 46929,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 37543,00 грн та за штрафними санкціями - 9386,00 грн (а.с.44 т.2);

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на 275675,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 238135,00 грн та за штрафними санкціями - 37540,00 грн(а.с.46 т.2).

За наслідками оскаржень вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням ДФС України від 10.01.2018 №637/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.19-43 т.2).

Вважаючи наведені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Вастон» фактично не мали реального характеру, що, в свою чергу, доводить правомірність висновків контролюючого органу, які покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З акту перевірки позивача вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про документальне не підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вастон».

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з акту перевірки і матеріалів справи, що між позивачем та ТОВ «Вастон» укладено ряд договорів, зокрема:

- договір про закупівлю товарів за державні кошти №182 від 27.10.2014 та додаткові угоди до нього, на виконання яких Замовнику поставлявся товар, а саме дизельне паливо, про що виписані відповідні видаткові накладні та складено товарно-транспортні накладні (а.с.140-176 т.2);

- договір про закупівлю товарів за державні кошти №183 від 27.10.2014 та додаткові угоди до нього, на виконання яких Замовнику поставлявся товар, а саме бензин марки А-92, про що складено видаткові та товарно-транспортні накладні (а.с.110-139 т.2);

- договір поставки нафтопродуктів №25/04-6 від 25.04.2014, та додаткові угоди до нього, на виконання яких Замовнику поставлявся товар, а саме продукти нафто перероблені рідкі - дизельне пальне та бензин А-92, про що виписані відповідні видаткові накладні та складено товарно-транспортні накладні (а.с.48-57 т.2);

- договір про закупівлю товарів за державні кошти №149 від 05.08.2014 та додаткові угоди до нього, на виконання яких Замовнику поставлявся товар, а саме дизельне паливо, про що складено видаткові та товарно-транспортні накладні (а.с.58-83 т.2);

- договір про закупівлю товарів за державні кошти №150 від 05.08.2014 та додаткові угоди до нього, на виконання яких Замовнику поставлявся товар, а саме бензин А-92, про що складено видаткові та товарно-транспортні накладні (а.с.84-102 т.2);

- договір про закупівлю товарів за державні кошти №151 від 05.08.2014 та додаткові угоди до нього, на виконання яких Замовнику поставлявся товар, а саме бензин А-95, про що складено видаткову накладну (а.с.103-109 т.2).

В матеріалах справи містяться копії сертифікатів відповідності та паспорти на бензин і дизельне пальне, що були предметом договорів поставки, укладених між позивачем та ТОВ «Вастон», виписки з картки рахунку позивача за 2014-2015 рік по рахунку №6310, журнал обліку нафтопродуктів (а.с.31-36, 65-76, 80-82 т.1). Також з матою підтвердження необхідності придбання нафтопродуктів позивачем подано інформацію про наявну автомобільну та спец техніку, її використання і довідку про склад водіїв комунального підприємства (а.с.83-120 т.1).

Проте, у спірному періоді (2014-2015 рр.) директором ТОВ «Вастон» була ОСОБА_1 , щодо якої було порушено кримінальну справу №0000042 від 12.04.2016 за фактом скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що засновник ТОВ «Вастон» ОСОБА_1 , яка до березня 2016 року обіймала посаду директора товариства, не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності та зареєструвала дане товариство за грошову винагороду.

До матеріалів справи відповідачем надано копії протоколу допиту від 30.08.2017 ОСОБА_1 в якому остання підтвердила зазначену інформацію (а.с.289-291 т.2).

Крім того, в матеріалах справи міститься ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 22 грудня 2017 року по справі №760/17411/17, з якої вбачається, що ОСОБА_1 свою вину в правопорушенні, в якому її підозрюють, визнала. ОСОБА_1 своїми умисними діями вчинила фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (ТОВ «Вастон») з метою прикриття незаконної діяльності. При цьому клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 Петруні Р.А. - задоволено, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 205 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України - закрито (а.с.286-288 т.2).

З акту перевірки вбачається, що первинні документи, укладені між позивачем та ТОВ «Вастон» складені всупереч вимогам діючого законодавства України внаслідок не підтвердження факту придбання товару у зв`язку з наявним кримінальним провадженням по посадовим особам зазначеного постачальника, пояснень гр. ОСОБА_1 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вастон».

В свою чергу, апелянт в апеляційній скарзі підкреслює, що наявність кримінального провадження №0000042 та протокол допиту директора, що були покладені в основу акта перевірки, самі по собі не є достатніми підставами для нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки перевірку фактичного здійснення господарських операцій між позивачем і зазначеним контрагентом слід здійснювати шляхом дослідження та аналізу первинних документів.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, у постанові Верховного Суду справі №2а-12436/11/2670 від 30 серпня 2019 року зазначено, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано прийнято до уваги доводи відповідача щодо наявності протоколів допитів свідків, що містяться в матеріалах кримінальних справ з поясненнями засновників та директорів контрагентів позивача, які заперечують свою фактичну участь у діяльності господарюючих суб`єктів та підписанні будь-яких первинних документів за наслідками господарських операцій з позивачем, а також пояснення осіб залучених до ланцюгу постачання товару, які стверджують про відсутність фактичних поставок товарно-матеріальних цінностей, що ставить під сумнів подальшу його реалізацію позивачу. Такі документи, видані від імені суб`єктів господарювання - контрагентів позивача не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, та як наслідок не можуть визнаватися такими, що посвідчують факт придбання товарів, оскільки вказані обставини є доказом неналежного виконання договірних відносин та штучності укладених правочинів.

В той же час, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Натомість, посилаючись на те, що вироки стосовно посадових осіб контрагентів позивача не встановлюють факту фіктивного підприємництва, а стосуються подання недостовірних відомостей державному реєстратору, та у часі прийняті значно пізніше, ніж проведено перевірку господарських взаємовідносин з контрагентами позивача, судами не враховано, що такі вироки охоплюють обставини, встановлені саме за спірний період часу, й, як наслідок, мають значення для справи і потребують встановлення чи саме ті особи, які вчинили кримінальне правопорушення, підписували первинні документи від імені юридичної особи, якщо підписували інші особи, то в якому статусі та які відомості щодо контрагентів містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Такі обставини разом з обставинами, викладеними у наявних протоколах допиту свідків у кримінальному провадженні, мають бути оцінені судом у сукупності.

Протокол допиту свідка у кримінальному провадженні як джерело доказу має бути оцінений з точки зору його належності (відношення до обставин справи), допустимості (отримання уповноваженими суб`єктами у спосіб та у порядку, встановлені законом), достовірності (відповідності фактам об`єктивної дійсності) (висновки Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 у справі №820/4729/16).

Водночас, враховуючи позицію Верховного Суду у справі №826/10205/16 викладену у постанові від 18.12.2018, колегія суддів зазначає, що сам факт наявності вироку (ухвали) у кримінальному провадженні не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком (ухвалою), який/яка набрав(ла) законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дії.

Відповідач зазначає, що у ТОВ «Вастон» відсутні основні засоби, недостатня кількість трудових ресурсів, контролюючим органом не встановлено ланцюг постачання товару, реалізованого позивачу, внаслідок чого контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення TOB «Вастон» операцій, що задекларовані у податковій звітності, а також про відсутність реального характеру господарської операції між позивачем і даним товариством.

За встановлених в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі №760/17411/17 обставин вбачається, що підприємство-контрагент позивача - ТОВ «Вастон» з 05.03.2014 було зареєстровано на підставну особу - ОСОБА_1 , яка не мала наміру здійснення господарської діяльності, передбаченої законодавством та статутними документами підприємства, а від імені контрагента позивача - ТОВ «Вастон» невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій від імені цього підприємства.

Колегія суддів звертає увагу, що договори, укладені між позивачем та ТОВ «Вастон» і додаткові угоди до них від імені постачальника підписані генеральним директором ОСОБА_1., яка заперечує будь-яку участь у фактичній діяльності товариства.

Наведене свідчить про дефектність документів, які позивач використовує в якості первинної бухгалтерської документації. Такі документи не могли бути підставою для формування фінансової та податкової звітності та мати наслідком формування податкового кредиту і валових витрат.

Суд зазначає, що з аналізу наданих документів неможливо достовірно встановити рух активів у процесі здійснення господарської операції, спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції, встановити зв`язок між фактом придбання товарів (послуг) (прибуткові накладні, платіжні доручення, виписки по банківських рахунках), господарські операції між позивачем та контрагентом, які реально відбулись та мали наслідком зміни майнового стану сторін, документів, які підтверджують подальше використання таких товарів у господарській діяльності (перепродаж, використання у виробництві або зберігання на складі (акт інвентаризації) тощо.

За певних інших умов названі документи та обставини можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас, потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В інакшому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанови від 20.02.2019 у справі №820/4729/16.

У відповідності до ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Умовами реалізації права платника на формування валових витрат та податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Формальна наявність договорів, прибуткових накладних, видаткових накладних та платіжних доручень не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що в розглядуваному випадку мають місце не окремі недоліки в оформленні первинних документів складених за результатом господарських операцій позивача з контрагентом, а відображення у них відомостей про господарські операції, які фактично не відбувалися. Вказані факти з урахуванням встановлених податковим органом у ході проведення контрольно-перевірочних заходів обставин, які не одержали спростування під час вирішення даного спору, розцінюються як свідчення необґрунтованості податкової вигоди платника.

Платник не підтвердив належними первинними документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2019 року у справі №2а-12436/11/2670, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Апелянт зазначає, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі №760/17411/17 не була покладена в основу акту перевірки та податкових повідомлень-рішень, а тому відповідач не може посилатись на неї, як на доказ правомірності спірних рішень.

Колегія суддів звертає увагу, що чинна на момент розгляду даної справи редакція ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а тому наведена вище ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі №760/17411/17 була надана відповідачем в рамках процесуального обов`язку та підлягала дослідженню судом.

Посилання апелянта, що на даний час ТОВ «Вастон» продовжує здійснювати господарську діяльність та станом на 2020 рік звітувало про 227 застрахованих осіб - працівників товариства, жодним чином не спростовують ту обставину, що в період з березня 2014 року по березень 2016 року директором вказаного товариства була зазначена ОСОБА_2 , від імені якої підписувались договори та інша первинна документація по взаємовідносинам з ТОВ «Вастон», в тому числі і з позивачем, які не можуть вважатись первинними документами з огляду на їх дефектність, внаслідок встановлених обставин щодо заперечення ОСОБА_1 будь-якої участі у фактичній діяльності ТОВ «Вастон». Подальша легалізація діяльності суб`єкта господарювання із зміною керівництва та здійснення ним господарської діяльності у правовому полі жодним чином не свідчить про товарність господарських операцій, які мали місце до таких змін.

Посилання апелянта на декриміналізацію статті 205 КК України (фіктивне підприємництво) в жодному разі не має наслідком однозначне визнання господарських операцій із товариством, щодо посадових осіб якого наявне судове рішення, такими, що відбулись та мали наслідком реальну зміну майнового стану учасників задекларованих операцій і підтверджують добросовісність податкової вигоди.

Суд звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи договори, додаткові угоди, фінансовий звіт підписані ОСОБА_1 , а видаткові накладні, товарно-транспортні накладні підписані Андрійченко О.М. за довіреністю, при цьому самої довіреності матеріали справи не містять, внаслідок чого не можливо встановити яким чином Андрійченко О.М. набув відповідних повноважень, якою особою вони надавались, а при доведенні суб`єктом владних повноважень обґрунтованості висновків акту перевірки, саме позивач має надати докази на спростування таких висновків з метою підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність реально вчинених господарських операцій між позивачем і ТОВ «Вастон», а тому при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 13 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма