Справа № 520/12550/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 р.Справа № 520/12550/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

представника позивача - Петруніної К.О.,

представників відповідача - Красножон М.С., Озацької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2021, (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., повний текст складено 06.12.21 року) по справі № 520/12550/21

за позовом Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення - рішення від 22.06.2021:

- №1, відповідно до якого, зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану до відшкодування на рахунок платника податку у сумі 1 400 244,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 25% в сумі 350 061,00 грн. згідно п.123.2 ст. 123 ПК України;

- №1, відповідно до якого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до податку на додану вартість за вересень 2020 року в сумі 26 458,00 грн;

- №1, відповідно до якого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 на суму 65 895 848,00 грн;

- №1, відповідно до якого встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 799 561,16 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції, визначені п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України та згідно зі ст. 120-1 ПК України, застосовано штраф в розмірі 50% у у сумі 399 780,58 грн;

- скасувати рішення №1 від 22.06.2021, відповідно до якого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі п.3 ч.11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування" у сумі 40 089,12 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції відповідно до п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у сумі 20 044,56 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2021 №Ю-1.

В обґрунтування позову зазначило, що підприємство правомірно формувало витрати та податковий кредит за спірний період, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку за наслідками господарських операцій з ТОВ «Надія» та НВФ «Промкомплект».

Щодо висновків податкового органу про завищення АТ «Завод «Електроважмаш» фінансових витрат на суму фінансових витрат, які підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу зазначило, що у позивача не було обов`язку використовувати кредитні кошти лише у виробництві, отже нараховані відсотки за користування кредитними коштами, на його думку, не можуть входити до собівартості кваліфікаційного активу та бути капіталізовані.

Також вказувало, що АТ «Завод «Електроважмаш» надавало послуги з гарантійного ремонту продукції власного виробництва. Вважало, що вартість гарантійного ремонту включається у вартість самого товару, отже нарахування відповідачем податку на додану вартість є неправомірним.

Крім того, зазначало, що здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 також підтверджено первинними документами бухгалтерського обліку, отже висновки контролюючого органу про заниження нарахування та сплати єдиного соціального внеску є необґрунтованими.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 позов задоволено.

Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази, встановлено обставини у справі та застосовано норми матеріального та процесуального права.

Так, в обґрунтування висновків про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Надія» та НВФ «Промкомплект» скаржник покликається на наявну податкову інформацію та довідку від 29.04.2021 про результати проведення зустрічної звірки, які свідчать про неможливість здійснення контрагентами позивача господарських операцій, з підстав відсутності у них виробничих, трудових ресурсів.

Також вказує, що позивачем в перевіряємий період отримано кредитні кошти для виробництва турбогенераторів, гідрогенераторів, виробництва крупних електричних машин та тягового електрообладнання. При цьому, ДП «Завод «Електроважмаш» здійснюється виробництво продукції з тривалим операційним циклом, створюючи тим самим кваліфікаційний актив.

Отже, підприємством в спірний період понесено витрати на створення кваліфікаційного активу, тому фінансові витрати за запозиченнями, які безпосередньо не пов`язані зі створенням кваліфікаційного активу підлягають включенню до його собівартості та визначаються з урахуванням норм капіталізації та середньозваженої вартості капітальних інвестицій.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначене та помилково погодився з твердженнями позивача про відсутність у нього обов`язку капіталізувати відсотки за позиками.

Щодо відповідності гарантійного супроводження продукції виробництва ДП «Завод «Електроважмаш» операціям з безоплатної передачі товарів/послуг згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України вказує, що при отриманні платником податку товару для здійснення гарантійного ремонту та відповідно подальшого повернення (передачі) його власнику після проведення ремонту не відбувається операції з постачання товарів, а відбувається операція щодо безоплатного надання послуги.

За наслідками перевірки встановлено, що у зв`язку з тим, що вартість гарантійного ремонту не включалась ДП «Завод «Електроважмаш» до складу вартості інших оподатковуваних операцій постачання (реалізації) товарів/послуг, то за такою операцією підприємство мало нарахувати податкові зобов`язання відповідно до положень п. 188.1 статті 188 ПК України, скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні на такі послуги.

Отже, відповідачем встановлено заниження бази оподаткування ПДВ по операціям з безоплатно наданих послуг гарантійного ремонту з урахуванням того, що вартість гарантійного ремонту не включалась ДП «Завод «Електроважмаш» до складу вартості оподатковуваних операцій з постачання товарів, тобто не включалась позивачем до складу собівартості реалізованої продукції.

Натомість, висновки суду першої інстанції про включення вартості гарантійного ремонту до вартості реалізованих товарів не підтверджені жодними доказами, а ґрунтуються лише на усних твердженнях позивача.

Також, зауважує, що оскаржуване рішення не містить мотивів задоволення позовних вимог в частині відображення в податковій звітності з ПДВ операцій по послугам нерезидентів з місцем постачання на території України та наявності права позивача на отримання бюджетного відшкодування по зазначеним операціям.

Вказує, що суми ПДВ, задекларовані АТ «Завод «Електроважмаш» в податковій звітності з ПДВ по послугам нерезидентів з місцем постачання на території Україні, включені до складу податкових зобов`язань та податкового кредиту в однаковому розмірі, проте такі суми не сплачені постачальникам таких послуг (зовнішньоекономічні операції) та не сплачені до Державного бюджету, а отже дані операції не відповідають вимогам абз. б), п. 200.4 ст. 200 ПК України.

Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 , зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позивач звільнений від нарахування та сплати єдиного внеску до бюджету за ставкою 22% від бази нарахування з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 є платником податків на загальних умовах та сплачує незалежно від видів діяльності податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок (за ставкою 21%). Вважає, що послуги надані ФОП ОСОБА_1 позивачу не відповідають видам його діяльності, отже ДП «Завод «Електроважмаш» мало нарахувати та сплатити єдиний внесок на суми таких послуг.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти вимог апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі наказу від 09.02.2021 № 10-п проведено документальну планову виїзну перевірку ДП "Завод "Електроважмаш" з питань дотримання вимог податкового валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2020, за результатами якої складено акт № 177/35-00-07/00213121 від 26.05.2021.

Актом встановлені порушення ДП "Завод "Електроважмаш":

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, з урахуванням приписів пп. 14.1.13, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44 ПК України, П(С)БО № 15 «Дохід», П(С)БО 9 «Запаси», П(С)БО 11 «Зобов`язання», МСБО № 18 «Дохід», МСБО 37 «Забезпечення, умовні зобов`язання та умовні активи П(С)БО 31 «Фінансові витрати», МСФЗ 23 «Витрати за позиками» завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток всього у сумі 65 895 848 грн.;

- п.188.1 ст.188 з урахуванням п.14.1.13, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 208.2, п. 208.3 ст. 208 ПК України завищено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на загальну суму 1 223 891 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за вересень 2020 року на суму 26 458 грн;

- п.188.1 ст.188, п.201.1. ст.201, п.201.10. ст.201 ПК України, п. 15 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31.12.2015 № 1307, не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на безоплатно надані послуги гарантійного ремонту на загальну суму 5 490 982 грн., ПДВ на суму 1 098 197 грн;

- пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, а саме: несвоєчасна сплата податку на доходи фізичних осіб за липень 2020 р. у сумі 3 452 304, 30 грн., несплата податку на доходи фізичних осіб за серпень 2020 року у сумі 5 886 850,91 грн;

- пп.1.4 п.16 1 підр.10 ХХ, пп. 168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, а саме: несвоєчасна сплата військового збору за липень 2020 року у сумі 288 269,96 грн, несплата військового збору за серпень 2020 року у сумі 491 865,70 грн;

- п.1 ст.4, п. 2 ст. 6, пп. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску на загальну суму 40 089,12 грн., у т.ч. за жовтень 2018 р. 6 628,27 грн., за листопад 2018 р. 6 758,40 грн., за грудень 2018 р. 6 938,36 грн., за травень 2019 р. 8 815,54 грн., за липень 2019 р. 10 948,55 грн.

22.06.2021 Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийняті податкові повідомлення - рішення:

- №1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану до відшкодування на рахунок платника податку у сумі 1 400 244,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 25% в сумі 350 061,00 грн.;

- №1, яким підприємству зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до податку на додану вартість за вересень 2020 року в сумі 26 458,00 грн;

- №1, відповідно до якого зменшено ДП «Завод Електроважмаш» від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 на суму 65 895 848,00 грн.

Також контролюючим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій №1 від 22.06.2021 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю 1.

Не погоджуючись з рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи є належними доказами на підтвердження дотримання ним приписів податкового законодавства щодо підтвердження задекларованих ним сум податкового кредиту, податків на прибуток та на додану вартість, а також в частині сплати єдиного внеску. Натомість, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

За змістом пунктів 77.6-77.9 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 09.02.2021 № 10-п Північним міжрегіональним управління ДПС по роботі з великими платниками податків призначено документальну планову виїзну перевірку ДП «Завод «Електроважмаш» та за наслідками її проведення прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав недоведеними зазначені податковим органом порушення ДП «Завод «Електроважмаш», що призвели до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту, податку на додану вартість та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, не складення та не реєстрацію в ЄРПН податкових накладних на безоплатно надані послуги з гарантійного ремонту, несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, військовий збір та заниження єдиного внеску.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою правомірність призначення та проведення перевірки під час дії мораторію. Натомість, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягають першочерговому дослідженню.

Так, згідно з п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України (в редакції на момент винесення наказу) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Тобто, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року №1236 установлено з 19 грудня 2020 року на території України карантин, який діє на теперішній час.

Факт призначення та проведення перевірки під час дії мораторію сторонами не спростовується.

Натомість, Кабінетом Міністрів України на момент прийняття спірного наказу не приймалося рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення, зокрема, документальних планових перевірок платників податків.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що перевірка ним проведена на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 89 від 3 листопада 2021 року «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки».

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 розділу II Закону України від 17 вересня 2020 року №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

На підставі цієї норми Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 89 від 3 листопада 2021 року «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» якою було скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб:

- тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними;

- документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу;

- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 року №568-ІХ);

- документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;

- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті 78 Кодексу.

Отже, постановою КМУ № 89 розширено перелік підстав, з яких може бути проведено документальну планову перевірку, ніж зазначений у Податковому Кодексі України.

Водночас, мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок була чинною, її дія не зупинялася.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 ПК України, зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Тобто, зміна приписів ПК України здійснюється виключно законами про внесення змін до Кодексу, відповідно зміна строків дії мораторію може бути здійснена виключно шляхом прямого внесення змін до ПК України.

Згідно з пунктом 5.2 статті 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

За загальним правилом вирішення колізій, передбаченим ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно, за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться у ПК України, з одного боку, і в постанові Кабінету Міністрів України, з іншого боку, - застосуванню підлягають положення і правила саме ПК України.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 22.02.2022 (справа № 420/12859/21), від 15.04.2022 (справа № 160/5267/21), від 06.07.2022 (справа № 360/1182/21), від 01.09.2022 (справа № 640/16093/21), від 12.10.2022 (справа № 160/24072/21), від 07.12.2022 (справа № 640/16523/21), від 28.12.2022 (справа № 540/5445/21).

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судом обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючий орган при прийнятті спірного наказу та проведенні перевірки діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки у відповідача не було права на проведення документальної планової виїзної перевірки в період дії мораторію на проведення перевірок з урахуванням вимог пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

У цій справі, застосовними є також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, відповідно до яких контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

У розвиток зазначеного правового підходу до оцінки виявленого порушення щодо підстави для проведення перевірки Верховний Суд висловив позицію, що перевірка під час дії мораторію, встановленого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є такою, що не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки встановлений у пункті 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України мораторій на проведення планових виїзних перевірок імперативно забороняє контролюючому органу її проводити, вказані обставини є самостійним наслідком визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у контролюючого органу підстав для проведення документальної планової виїзної перевірки АТ «Завод «Електроважмаш» в період дії мораторію.

Таким чином, оскільки допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення перевірки АТ «Завод «Електроважмаш» призводять до відсутності правових наслідків такої, колегія суддів дійшла висновку, що оспорювані податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу є протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Натомість, суд першої інстанції передчасно вдався до надання оцінки встановленим в акті перевірки порушенням АТ «Завод «Електроважмаш» вимог податкового законодавства, не встановивши фактичні обставини щодо правомірності процедури її проведення, за наслідками якої прийняті податкові повідомлення-рішення та вимога.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, однак з інших підстав та мотивів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 по справі № 520/12550/21 змінити в частині мотивів задоволення позову, виклавши його в редакції цієї постанови. У іншій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 13.02.2023 року