Справа № 380/14346/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мартинюка В.Я.
секретар судового засідання Рехліцький Р.Р.
розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Міністерства оборони України, в якому просять:
визнати протиправним рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги як доньці та дружині військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, - оформлене протоколом № 4 від 13 січня 2022;
зобов`язати виплатити їм як доньці та дружині військовослужбовця ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби. Вказують, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби. Стверджують, що якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідач у своїх запереченнях зазначає, що смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, зі строкової військової служби його звільнено 05.04.1985 року. Враховуючи те, що на момент смерті він не був військовослужбовцем, підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам його сім`ї немає. Стверджує, що позивачами пропущено трьохрічний строк реалізації права на отримання згаданої допомоги. Зазначає, що зобов`язання його здійснити призначення допомоги є ніщо інше як втручання у дискреційні повноваження.
У відповіді на відзив позивачі вказують, що визначальним є той факт, що ОСОБА_3 під час або у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Вказують, що відповідно до протоколу військово-лікарської комісії лише 04.08.2021 року було встановлено взаємозв`язок захворювання з обов`язками військової служби. Стверджують, що постановою Кабінету Міністрів України не визначена дата, зазначена в свідоцтві про смерть саме для такої категорії як колишні військовослужбовці. На момент смерті про такий взаємозв`язок захворювання та військової служби їм відомо не було. Відтак, при визначенні строку позовної давності необхідно виходити саме з моменту одержання протоколу військово-лікарської комісії, тобто моменту, коли стало відомо про наявне право на допомогу. Зазначають, що не знали про проходження ОСОБА_3 військової служби в Афганістані. Вказують, що внаслідок об`єктивних обставин строк позовної давності не пропущено, а причини звернення саме в 2021 році є документально підтвердженими.
У своїх додаткових поясненнях відповідач вказує, що твердження позивачів про необізнаність щодо проходження військової служби ОСОБА_3 в Афганістані є необґрунтованими та не підтверджуються доказами. Стверджує, що триденна малярія, яка діагностовано та вилікувана ним під час перебування на стаціонарному лікуванні з 06.10.1984 року по 12.03.1985 року не може бути причиною для гіпертонічної хвороби І-ІІ ступеню, яка у свою чергу є причиною смерті у 2015 році. Позивачами не надано належних доказів того, що вони об`єктивно не мали можливості звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення допомоги у визначений строк.
Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 15.12.2022 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.
Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 30.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.
Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та лікарського свідоцтва про смерть №131 від 06.06.2015 року датою смерті ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30.11.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявами, в яких просили виплатити їм одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) батька та чоловіка рядового ОСОБА_3 .
Як вбачається із витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №4 від 13.01.2022 року розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги дружині та дочці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 06.06.2015 року смерть настала 06.06.2015 року, а згідно військового квитка НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 звільнено зі строкової військової служби 05.04.1985 року, тобто до дня смерті, а, отже, на час смерті він не був військовослужбовцем. На час смерті ОСОБА_3 (06.06.2015 року) законодавство не передбачало виплату одноразової грошової допомоги сім`ї померлого, якщо смерть настала понад річний термін після звільнення з військової служби. Заява про призначення одноразової грошової допомоги подана понад трирічний термін після смерті громадяника ОСОБА_3 .
Листами №С/1612 та №С/1612/1 від 03.03.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з причин вказаних витязі №4 від 13.01.2022 року.
Не погодившись із таким рішенням позивачі звернулися до суду із даними позовами
Змістом спірних правовідносин є відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги позивачам у зв`язку із загибеллю (смертю) ОСОБА_3 .
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами першим та другим ч.2 цієї ж норми передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Як передбачено частиною першою ст.16-1 Закону №2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Відповідно до п.«а» ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону ) (ч.1 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).
Згідно із ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №975).
Абзацом другим п.3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Суд звертає увагу, що, з урахуванням вказаної норми Порядку №975, днем виникнення права у позивачів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 є 06.06.2015 року.
При, цьому, беручи до уваги ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, позивачі могли реалізувати право на отримання згаданої допомоги протягом трьох років з моменту смерті, а саме до 06.06.2018 року.
Окрім того, суд зазначає, що згадана норма (ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ) була також чинною на момент смерті ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_2 для виплати цієї допомоги лише 30.11.2021 року.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 15.02.2022 року у справі № 580/3295/20 Верховним Судом зроблені наступні висновки: «Призначення одноразової грошової допомоги не відбувається автоматично. Окрім виникнення права на отримання допомоги, необхідним є волевиявлення особи, що свідчить про бажання її отримати.
Таким чином, законодавцем установлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.
Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги».
Аналогічні правові висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 29.11.2021 року у справі № 140/3335/19, від 13.05.2020 року у справі №810/2517/18.
Відтак, беручи до уваги згадані норми та практику Верховного Суду, суд вважає, що позивачами було пропущено трирічний строк для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
При цьому, що стосується їхнього посилання на встановлення протоколом військово-лікарської комісії від 04.08.2021 року причинного зв`язку захворювання та смерті ОСОБА_3 у зв`язку із виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії як на початок перебігу строку реалізації права для встановлення допомоги суд зазначає наступне.
Позивачі як дружина та дочка ОСОБА_3 були разом з ним членами сім`ї, проживали з ним спільно, а тому їм повинно було достеменно відомо про характер та складність його хвороб, зокрема щодо гіпертонічної хвороби, геморагічного інсульту, набряку та набухання головного мозку, які спричинили смерть, а також про період, з якого померлий хворів ними.
Крім того, позивачі могли звернутись до військово-лікарської комісії з метою встановлення причинного зв`язку захворювання та смерті протягом трьох років після смерті ОСОБА_3 , а не поза межами цього строку.
Відтак, такі посилання судом до уваги не беруться.
Позивачі ж, у свою чергу, не надали жодних інших доказів щодо наявності об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали зверненню до відповідача у встановлений чинним законодавством строк.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було правомірно відмовлено позивачам у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .
Що стосується інших підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбачених пунктами першим та другим ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ, на які посилався відповідач відмовляючи позивачам у задоволенні їхніх заяв від 30.11.2021 року.
Вони містять вказівку на призначення допомоги у зв`язку із смертю особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби.
Оскільки, ОСОБА_3 було звільнено зі строкової служби 05.04.1985 року, а смерть настала 06.06.2015 року (майже через тридцять років після його звільнення), такі мотиви спірного рішення є обгрунтовані.
Щодо посилання позивачів на практику Верховного Суду, зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 №904/3405/19 суд зазначає, що вона стосується зовсім інших правовідносин (стягнення заборгованості в частині оплати витрат на утримання технологічних електричних мереж), а тому до уваги не береться.
Судом не беруться до уваги також інші посилання позивачів, з огляду на встановлене та не пов`язаності їх з аргументами спірного рішення.
З огляду на викладене, судом не встановлено порушень відмовою комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у призначенні та виплаті позивачам одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , оформленою витягом з протоколу №4 від 13.01.2022 року, критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат, понесені позивачами витрати на сплату судового збору покладаються судом на них.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк В.Я.