Справа № 200/12611/21
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року Справа№200/12611/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі-відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-1510-8/46118 від 03.08.2021 р. про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно, з урахуванням висновків суду розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 р. Рішенні №1-p/2020, із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 12.09.1990 p. по 24.05.2007 p.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на момент звернення, а саме 01.07.2021 р. із заявою про призначення пенсії позивач досягла віку та має відповідний пільговий стаж роботи, що підтверджується трудовою книжкою та довідками. Проте відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням трудового стажу за Списком №2 за період роботи з 01.05.2006 р. по 30.11.2006 р . у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації, а також не врахований стаж за період з 12.09.1990 р. по 24.05.2007 р., оскільки ВП ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» знаходиться на тимчасово окупованій території, що унеможливлює проведення перевірки пільгового стажу. Вважає рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою від 29 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ухвали суду від 31 грудня 2021 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 21 березня 2022 року.

21 березня 2022 року судове засідання не відбулось через обставини збройної агресії проти України.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач звернулась із заявою від 01.07.2021 про призначення пенсії згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та просить скасувати рішення від 03.08.2021 №0500-1510-8/46118. Проте, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, листом від 03.08.2021 №0500-1510-8/46118 відповідно до Закону України «Про звернення громадян» було лише повідомлено про відмову в призначенні пенсії, тобто лист від 03.08.2021 №0500-1510-8/46118, що оскаржує позивач, є листом повідомленням, а не рішенням про відмову в призначенні пенсії.

Станом на час звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла віку 52 роки. При цьому, згідно спірного рішення, підставою для відмови у призначенні пенсії є недосягнення позивачкою віку 54 років 6 місяців.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б»-„г» статті 54 Закону України № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року було доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-I Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11 жовтня 2017 року оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 рокує чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11 жовтня 2017 року.

Управління зазначає, що станом на дату набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» (11 жовтня 2017 року) позивачці виповнилось 48 років 6 місяців 10 днів, відтак умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають визначатись за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки позивачкою не було досягнуто усіх необхідних умов, а саме віку 50 років.

Управління наголошує, що колізія між нормативними актами можлива у разі одночасної дії таких актів, які регулюють ті ж самі правовідносини. Тому, відповідач звертає увагу на відсутність колізії між законодавчими актами, оскільки починаючи з 11.10.2017 року спірні правовідносини врегульовані виключно нормами закону №1058, що прямо зазначено у вказаному акті законодавства, положення якого неконституційними не визнавались.

Трудова книжка, на думку відповідача, підтверджує лише загальний трудовий стаж працівника, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами. Тому, записи у трудовій книжці позивача про його роботу у спірний період не підтверджують стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці і подання уточнюючої довідки в такому випадку є обов`язковим.

Довідки для підтвердження пільгового стажу роботи №01/071 від 17.03.2020 та накази про атестацію робочих місць №146 від 20.12.2010 року, №6к від 03.05.2006, №45к від 28.04.2006, №136/к від 04.10.1990, №119/к від 14.09.1990, які не можуть бути прийняті до уваги управлінням, оскільки на печатці та штампі зазначено місто Донецьк, який визнано тимчасово окупованою територією.

З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

До судового засідання 20 січня 2023 року учасники справи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно частини 9 цієї ж статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За вказаних обставин суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У наданій до суду копії трудової книжки НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 містяться, зокрема, такі записи:

- запис №2 від 12.09.1990 р. прийнята гірником 1 розряду тресту «Донецькшахтопроходка»;

- запис № 3 від 24.10.1990 р. курси стволових;

- запис № 4 від 29.11.1990 р. переведена стволовою 3 розряду;

- запис № 5 про перейменування в ВАТ «Донецькшахтопроходка»;

-запис №6 від 01.04.2000 р. переведено сторожем на 1 місяць;

- запис № 7 від 01.05.2000 р. переведена стволовою;

- запис №8 від 30.04.2006 р. звільнена за переведенням до філії треста «Донецькшахтопроходка» на території Російської Федерації;

- запис № 9 від 01.05.2006 р. прийнята за переведенням стволовою;

- запис № 10 від 30.11.2006 р. звільнена за переведенням до Шахтопрохідного будівельного управління №3 тресту «Донецькшахтопроходка»;

- запис № 11 від 01.12.2006 р. прийнята за переведенням стволовою 3 розряду;

-запис № 12 від 24.05.2007 р. звільнена за власним бажанням.

Окрім того, позивачем надані довідки № 01/07 від 17.03.2020 р. на підтвердження пільгового стажу за спірний період, а також копії наказів від 14.09.1990 р. № 119/к, від 24.10.1990 р. № 36/к, від 29.03.2000 р. № 23к, від 28.04.2006 р. № 15к про відпустки позивача, а також копії наказів від 29.05.2000 р. від 26.05.2005 р. № 43, від 03 травня 2006 р. № 6к - про атестацію робочих місць.

Крім того, позивачем надано копію наказу № 11 від 23.01.2006 р. щодо відкриття філії «Тресту Донецькшахтопроходка» на території російської федерації за адресою: рф, Республіка Саха Якутія, Мирниський район, м. Удачне.

01.07.2021 р. позивач звернулась через веб-портал із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 розділу ХІV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви від 01.07.2022 р., листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.08.2021 р. №0500-1510-8/46118 повідомлено позивача про те, що 08.07.2021 р. в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з недосягненням позивачем відповідного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 розділу ХІV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В листі також повідомлено, що відповідно до доданих документів позивачем, до страхового стажу не зараховано період з 01.05.2006 р. по 30.11.2006 р. у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а період з 12.09.1990 р. по 24.05.2007 р. не зарахований у зв`язку з відсутністю первинних документів, які знаходяться на не підконтрольній території Україні та неможливості проведення фактичної перевірки поданих позивачем документів.

Не погодившись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Спірним у справі є питання визначення пенсійного віку, обов`язковість додаткового, крім трудової книжки, підтвердження пільгового стажу, необхідності сплати внесків до пенсійного фонду російської федерації, врахування документів, виданих на окупованій території.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058- IV).

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Стосовно підтвердження страхового стажу суд вказує, що відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з підпунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Надані позивачем додатково довідки для підтвердження пільгового стажу роботи №01/071 від 17.03.2020 та накази про атестацію робочих місць №146 від 20.12.2010 року, №6к від 03.05.2006, №45к від 28.04.2006, №136/к від 04.10.1990, №119/к від 14.09.1990, не суперечать відомостям трудової книжки.

Щодо документів, виданих на тимчасово окупованій території, суд зауважує, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані, так звані, «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через неможливість перевірки достовірності довідок про підтвердження пільгового стажу, у зв`язку із знаходженням установи, що її видала, на непідконтрольній українській владі території.

З урахуванням того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, яка містить відповідні записи про роботу на посадах, що віднесені до пільгових професій та підтверджені довідкою та наказами про атестацію робочих місць, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем щодо розгляду наданих документів при призначені пенсії знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Вирішуючи питання досягнення позивачем необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах, суд при розгляді цієї справі враховує висновки Верховного Суду у справі №360/3611/20, що для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020:

«[...]На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

З наведених підстав, вирішуючи справу, суд враховує наведені висновки Верховного Суду, через що вважає необхідним застосування для призначення пенсії на пільгових умовах статті 13 Закону № 1788-XII відповідно до Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Відповідачем заперечується прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії з посиланням на повідомлення позивача листом відповідача від №0500-1510-8/46118 від 03.08.2021 року, який, на думку відповідача, не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

З цього приводу суд зауважує, що відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Оскільки відповідачем в межах наданої йому компетенції за заявою позивача вирішено питання стосовно призначення пенсії позивачу, яке безпосередньо стосується прав та інтересів визначеної особи, такий лист від №0500-1510-8/46118 від 03.08.2021 року за своїм змістом є рішенням суб`єкта владних повноважень і є предметом судового оскарження, про що прямо зазначено в цьому листі.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача у формі листа №0500-1510-8/46118 від 03.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні про застосування статті 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, та висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 12.09.1990 року по 24.05.2007 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати за позивача за подачу адміністративного позову немайнового характеру в сумі 908,00 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у формі листа від 03.08.2021 року №0500-1510-8/46118 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні про застосування статті 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, та висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 12.09.1990 року по 24.05.2007 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua) відповідно до наявних умов електропостачання через обставини збройної агресії проти України.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.А. Чекменьов