Справа № 200/4850/22
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року Справа№200/4850/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 21 лютого 2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та з 01.01.1999 по 21.05.2001 до пільгового стажу ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14 лютого 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 лютого 2022 року він звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 21.02.2022 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не підтвердженням належним чином пільгового стажу у відповідності до ст. 114 Закону №1058.

У рішенні про відмову, до пільгового стажу по списку №1 не зараховано періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та 01.01.1999 по 21.05.2001, оскільки є факт суміщення та у акті перевірки від 28.01.2022 № 0500-1003-1/440 відсутня інформація про роботу в якості гірничого майстра та підземного гірничого з повним робочим днем під землею.

В рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 35 років, із них 5 років 8 місяців - підземна робота по Списку №1, що дає право на пільгову пенсію за Списком №1 після досягнення 55 років.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до органів ПФУ мав необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії №12 від 21.02.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що рішенням №12 від 21.02.2022 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не підтвердженням належним чином пільгового стажу у відповідності до ст. 114 Закону №1058. За доданими до заяви про призначення пенсії від 14.02.2022 документами до страхового стажу позивача зараховано всі періоди, які згідно розрахунку стажу в своїй сукупності складають 35 років. Пільговий стаж підтверджено позивачем лише 05 років 08 місяців, що є не достатнім для призначення пенсії.

Повідомлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та з 01.01.1999 по 21.05.2001, оскільки є факт суміщення робіт та професій. Крім того, у акті перевірки обґрунтованості видачі уточнюючої довідки від 28.01.2022 №0500-1003-1/440 не зазначено відомостей, що заявник працював на посадах гірничого майстра та підземного гірничого робочого протягом повного робочого дня.

Трудова книжка позивача не дає можливості точно встановити факт виконання ОСОБА_1 робіт, що передбачені відповідним Списком №1.

Вважає, що правомірно не зараховано до пільгового стажу відносно ОСОБА_1 спірні періоди роботи у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні пільгового стажу роботи. Такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №200/4850/22.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , який видано Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 .

14 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до територіального підрозділу Пенсійного фонду України із заявою за №527 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21 лютого 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення №12 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

В спірному рішенні зазначено, що страховий стаж згідно наданих документів страховий стаж особи становить 35 років 0 місяців.

Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 1) становить 8 років.

Пільговий стаж ОСОБА_1 становить 5 років 8 місяців.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та 01.01.1999 по 21.05.2001, оскільки є факт суміщення та у акті перевірки від 28.01.2022 № 0500-1003-1/440, не зазначено чи працював заявник на посадах гірничого майстра та на посаді підземного гірничого робочого повний робочий день.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.09.2022 №14065-12157/Н-15/8-0500/22 повідомлено позивача, що його заява розглянута за принципом «екстериторіальності», і рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.02.2022 №12 в призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного пільгового стажу по списку №1.

Як зазначено у рішенні про відмову, до пільгового стажу по списку №1 не зараховано періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та 01.01.1999 по 21.05.2001, оскільки є факт суміщення та у акті перевірки від 28.01.2022 № 0500-1003-1/440 відсутня інформація про роботу в якості гірничого майстра та підземного гірничого з повним робочим днем під землею.

Відповідно рішенню про відмову страховий стаж позивача складає 35 років, із них 5 років 8 місяців - підземна робота по Списку №1, що дає право на пільгову пенсію за Списком №1 після досягнення 55 років.

До вказаного листа ГУ ПФУ в Донецькій області додано копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 21.02.2022.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 21.02.2022, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Статтею 14 Закону №1788-ХІІ передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1788-ХІІ (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки після досягнення 50 років за наявності стажу роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно записів трудової книжки позивача, що ОСОБА_1 :

- з 28.02.1994 по 30.09.1996 працював на посаді гірничого майстра підземного виробничої дільниці на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля»;

- з 26.04.1997 по 21.05.2001 працював на посаді підземного гірничого робітника на шахті «Торецька» ВО «Дзержинськвугілля».

Тобто, трудова книжка містить записи про роботу у період з 22.06.1994 по 30.09.1996 та 01.01.1999 по 21.05.2001 на роботах, що належать до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З довідки, виданої ДП «Торецьквугілля», від 24.11.2021 №5-71/2090 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній вбачається, що ОСОБА_1 працював з 28.08.1991 по 30.09.1996 у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на посадах гірничого робітника підземного, гірничого майстра підземного, що передбачено Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою КМУ.

Вищезазначена довідка підписана генеральним директором ДП «Торецьквугілля», директором ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», начальником відділу кадрів ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», головним бухгалтером ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

Довідка має всі необхідні відомості та реквізити, містить підписи посадових осіб підприємства та печатку.

З довідки, виданої ДП «Торецьквугілля», від 30.11.2021 №5-71/2120 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній вбачається, що ОСОБА_1 працював з 23.04.1997 по 25.04.1997 проходив навчання в учбовому пункті у Шахта «Торецька» ВО «Дзержинськвугілля» на посаді гірничого робітника підземного, з 26.04.1997 по 21.05.2001 працював на посаді гірничого робітника підземного у Шахті «Торецька» ВО «Дзержинськвугілля», що передбачено Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою КМУ.

Вищезазначена довідка підписана генеральним директором ДП «Торецьквугілля», директором Шахти «Торецька», начальником відділу кадрів Шахти «Торецька», головним бухгалтером Шахти «Торецька».

Довідка має всі необхідні відомості та реквізити, містить підписи посадових осіб підприємства та печатку.

Крім того, суду надано історичну довідку ДП «Торецьквугілля», копії наказі про проведення атестації робочих місць на підприємстві де працював позивач.

З акту позапланової перевірки достовірності документів про стаж роботи, наданих для призначення (перерахунку) пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.01.2022 №0500-1003-1/440 вбачається, що дані зазначені в довідці про пільговий стаж ОСОБА_1 від 30.11.2021 №2120 відповідають даним, зазначених у первинних документах, які зберігаються на ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля».

З огляду на що, суд не приймає зауваження відповідача щодо не зазначення відомостей в акті від 28.01.2022 №0500-1003-1/440, що заявник працював на посадах гірничого майстра та підземного гірничого робочого протягом повного робочого дня.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 не прийнятих відповідачем зазначених вище спірних періодів роботи позивача є неправомірною і ці періоди мали би бути зараховані до пільгового стажу позивача при призначенні пенсії.

За вищевикладених обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №12 від 21.02.2022 на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про пенсійне забезпечення» належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки, самі по собі дії, результатом яких стало прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення не порушують прав позивача, а скасування спірного рішення є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача. Отже, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 14 лютого 2022 року, не підлягають задоволенню, оскільки, суд, з урахуванням дискреційних повноважень органу, не може підміняти собою орган владних повноважень щодо питань, які належать до його компетенції.

Також суд зауважує, щодо обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що: « …повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

Крім того, позивач в с своєму позові не зазначає та не обґрунтовує, який саме пенсійний орган повинен здійснювати йому призначення пенсії.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд виходить з таких міркувань.

Відповідач, користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу №1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява №38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що при прийнятті спірних рішень про відмову в призначенні пенсії діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Дії відповідача порушують баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямовані ці дії.

З практики Європейського суду слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту порушеного права позивача та:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та з 01.01.1999 по 21.05.2001 до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, Одеська область) про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 21 лютого 2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати періоди роботи з 22.06.1994 по 30.09.1996 та з 01.01.1999 по 21.05.2001 до пільгового стажу ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, Одеська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного провадження 9 лютого 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов