Справа № 160/23350/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/23350/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року в адміністративній справі № 160/23350/21 (суддя І інстанції Ніколайчук С.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2)

про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача -2 від 26.10.2021 № 41 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789 «Про прокуратуру» (в редакції від 10.01.2002);

- зобов`язати відповідача-1 призначити і нарахувати йому пенсію за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789 «Про прокуратуру» (в редакції від 10.01.2002) з 21.10.2021, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку та без обмеження максимального розміру пенсії. (а.с. 1-6)

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року позов задоволений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, умови пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначались ст. 86 Закону № 1697. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2020 року і пізніше не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії останній мав страховий стаж 21 рік 1 місяць 13 днів, в тому числі стаж за вислугу років на прокурорських посадах 19 років 4 місяці 19 днів. У зв`язку з цим, права на пенсію за вислугу років у позивача не має через відсутність визначеного законодавством стажу роботи відповідно до ст. 86 Закону № 1697, у зв`язку з чим відповідачем винесено рішення про відмову у призначенні пенсії.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач є громадянином України, з 01.08.2000 по 11.05.2002 працював Синельніківському районному управлінні юстиції Дніпропетровської області, з 14.05.2002 працював на різних прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури, на час розгляду справи судом першої інстанції займав посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Дніпропетровської обласної прокуратури. (а.с. 7-10, 14-31)

21.10.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ) в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії.

До заяви про призначення пенсії позивачем додано:

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- заяву про призначення пенсії;

- копію паспорта;

- довідку з СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення;

- довідку про джерела доходів з 01.07.2000;

- довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000;

- довідку про заробітну плату (спецпенсії);

- копію трудової книжки. (а.с. 11-12)

Органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії від 21.10.2021, визначено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, рішенням якого від 26.10.2021 № 41 в призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відмовлено.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 1 місяць 13 днів. Стаж за вислугу років на прокурорських посадах 19 років 4 місяці 18 днів. Пенсійне забезпечення прокурорів визначено за вислугою років незалежно відвіку за наявності на день звернення , зокрема, з1 жовтня 2020 року і пізніше не менше 25 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. (а.с. 13)

Позивач зазначає, що його призначено на роботу в органи прокуратури України (14.05.2002) на момент дії Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі Закон № 1789-ХІІ), отже, на думку позивача, він має право на призначення пенсії саме за цим законом.

Не погоджуючись з наданою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом. Вважає, що при вирішенні спору застосуванню підлягає норма законодавства, яка була чинною на момент початку його роботи в органах прокуратури і подальші зміни в законодавство на його право на призначення пенсії не впливають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 86 Закону № 1697-VII фактично збільшено необхідний стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 25 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону № 1789 у редакції до внесення змін Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011, а також Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015, оскільки вказаними законами, на порушення ст. 22 Конституції України звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

На момент початку роботи позивача в органах прокуратури призначення пенсії, пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих регулювалось статтею 50-1 Закону № 1789-XII, згідно з ч. 1 якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Разом з тим, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набув чинності 1 жовтня 2011 року, стаття 50-1 Закону № 1789 була викладена в новій редакції, згідно з якою, зокрема, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років станом на 30 вересня 2011 року не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Одночасно нова редакція статті з 1 жовтня 2011 року передбачала поступове збільшення стажу роботи до 25 років з 1 жовтня 2020 року.

14 жовтня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, який набув чинності 15 липня 2015 року і відповідно до ч. 1 ст. 86 якого з 1 жовтня 2020 року і пізніше прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Як зазначалось вище, позивач вважає, що застосуванню до спірних відносин підлягають положення статті 50-1 Закону № 1789-XII станом на час початку його роботи в органах прокуратури і в редакції, яка була чинною до 1 жовтня 2011 року, оскільки всі подальші зміни в законодавство призвели до звуження його прав, що є порушенням Конституції України. З такими доводами позивача погодився і суд першої інстанції.

Посилаючись на висновки Конституційного Суду України, суд першої інстанції правильно зазначив, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, проте не звернув уваги, що ключовим для вирішення питання, яка саме законодавча норма підлягає застосуванню, є встановлення факту, чи досягнуті були певною особою ті гарантії, зокрема, в даному випадку право на призначення пенсії за вислугу років, які в подальшому були змінені законодавцем. Саме встановлення зазначеної обставини є визначальним для вирішення спору, оскільки за приписами Конституції України не можуть бути звужені лише вже досягнуті певною особою соціальні гарантії.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що досягненням права на пенсію є не законодавство, яке було чинним на час призначення на посаду, зокрема в органах прокуратури, а виникнення в особи права на її призначення.

Разом з тим, у період чинності ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26.07.2001, яка була чинною до 30.09.2011, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Проте, станом на 30.09.2011 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, в період дії ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26.07.2001 позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону № 3668 та Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

У зв`язку з цим положення статті 50-1 Закону № 1789-XII в редакції до 30 вересня 2011 року застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постановах 19 вересня 2018 року у справі № 497/1470/16-а та від 13 березня 2019 року у справі № 335/6337/17.

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (21 жовтня 2021 року) стаж роботи становив 21 рік 1 місяць 13 днів (з них 19 років 4 місяці 18 днів на прокурорських посадах), що є недостатнім для призначення пенсії, оскільки за приписами ч. 1 ст. 86 Закону № 1697 з 1 жовтня 2020 року такий стаж повинен складати не менше 25 років.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідач діяв обґрунтовано та на підставі чинного законодавства України.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на те, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про наявність підстав для призначення і нарахування йому пенсії за вислугу років з 21.10.2021 відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону № 1789.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених зазначеним пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, ч. 4 ст. 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року в адміністративній справі № 160/23350/21 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко