Справа № 120/5553/21-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 120/5553/21-а

08 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Залімського І. Г. Сторчака В. Ю.

за участю: секретаря судового засідання: Гонтар А.Р.,

представника позивача: Романюка В.І.

представника відповідача: Пекалюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради Вінницької області щодо не проведення з ОСОБА_1 розрахунку з виплати відпускних та допомоги на оздоровлення у зв`язку з припиненням повноважень сільського голови села Веселівка Теплицького району Вінницької області;

-стягнути з Теплицької селищної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період перебування на посаді з 10.11.2015 по 24.05.2021 включно в сумі: 100396 (сто тисяч триста дев`яносто шість) гривень, та 52250 (п`ятдесят дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень допомоги на оздоровлення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 10.11.2015 по 24.07.2017;

-зобов`язано Теплицьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 10.11.2015 по 24.07.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради Вінницької області щодо не проведення розрахунку з виплати компенсації за невикористану відпустку та матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови села Веселівка Теплицького району Вінницької області за період з 10.11.2015 по 17.07.2019;

-зобов`язано Теплицьку селищну раду Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 10.11.2015 по 17.07.2019, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цього судового рішення, та з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

03.01.2023 представником позивача Романюком В.І. подано заяву по встановлення судового контролю за виконанням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач ухиляється від належного виконання рішення суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник заявника (позивача) підтримав заяву. В свою чергу представник відповідача заперечила щодо задоволення заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу та перевіривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ст.370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,-за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Ч.1 ст.255 КАС України закріплено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382, 383 КАС України.

Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Колегія суддів звертає увагу, що положення КАС України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, а відтак встановлення такого контролю можливе як одночасно із задоволенням відповідного позову, так і шляхом постановлення окремої ухвали із вказаного питання.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в ухвалі від 20 червня 2018 року у справі № 800/592/17.

Поряд з цим, ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Як зазначено представником позивача у заяві, відповідач майже рік з моменту ухвалення судового рішення по даній справі, ухиляється від його належного виконання.

Надаючи правову оцінку доводам заяви, колегія суддів виходить із наступного.

Так, 30.03.2022 голова Теплицької селищної ради прийняв розпорядження №28 "Про виконання постанови суду від 09.02.2022 справа №120/5553/21-а щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку" видав розпорядження про донарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку перебуваючій на посаді сільського голови с.Веселівка ОСОБА_1 за період, передбачений постановою суду, а саме: з 10.11.2019 по 24.07.2019 відповідно до вимог Постанови №100, виходячи із встановленого посадового окладу та встановлених їй відповідних надбавок на посаді сільського голови в кількості 110 календарних днів з урахуванням фактично виплачених сум.

При цьому, в п.2 Розпорядження зазначено про те, що враховуючи, що рішення сесії щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги протягом 2015-2019 років не приймалось, бюджетні асигнування на вказані видатки на нарахування та виплату матеріальної допомоги у бюджеті селищної ради не передбачались.

Поряд з цим, зі змісту постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 у даній справі слідує, що відповідно до пунктів 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Таким чином, із аналізу вищезазначеної правової норми суд дійшов висновку, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Окрім іншого, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи досліджував розрахунок компенсації за невикористану відпустку позивачу, де відповідачем взято за середньоденний заробіток суму, визначену судом у справі № 144/1048/16-а-186,38 грн. для обчислення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та вказав на помилковість такого розрахунку компенсації за невикористану відпустку, всупереч вимог п.п. 2 Порядку № 100.

Слід зазначити, що відповідачем надано суду письмові пояснення від 30.01.2023, в яких вказано, що на підставі розпорядження селищного голови від 04.06.2021 №34 ОСОБА_1 здійснено нарахування компенсації за невикористану відпустку за період з 25.07.2021 по 17.07.2019 в розмірі 6403 грн., а також на підставі розпорядження від 13.09.2021 №88 здійснено нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку враховуючи рішення суду та фактичне перебування позивача у черговій відпустці за період із 10.11.2015 по 24.07.2017.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що під апеляційного розгляду справи № 120/5553/21-а, за результатами якого ухвалено постанову від 09.02.2022, судом вже надавалась оцінка розпорядженню від 04.06.2021 №34, і суд дійшов висновку, що останнє, не може бути підтвердженням виплати компенсації за невикористану відпустку в добровільному порядку саме за період з 25.07.2017 по 24.07.2017, оскільки як свідчить зміст останнього виплати здійснені на виконання ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №144/1048/16-а, а згідно відомостей, які містяться в ЄДРСР єдиним процесуальним документом Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №144/1048/16-а за 05.04.2021 є ухвала про виправлення арифметичної помилки, допущеної у абзаці третьому резолютивної частини постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 02 серпня 2017 року по 20 жовтня 2020 року.

Стосовно розпорядження від 13.09.2021 №88, то відповідачем не надано доказів його виконання, оскільки долучені до нього платіжні доручення від 13.09.2021 №336, №337, №339 та №340 містять відомості лише про загальні суми виплат податків, заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. З останніх неможливо відмежувати конкретні суми компенсації за невикористану відпустку та з`ясувати за який період вона виплачена, з врахуванням яких сум та чи дотримано при розрахунку компенсації вимог пунктів 2, 3 Порядку № 100.

Щодо виконання судового рішення в частині нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , то як свідчить зміст розпорядження голови Теплицької селищної ради від 30.03.2022 №28 "Про виконання постанови суду від 09.02.2022 справа №120/5553/21-а щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку", письмові пояснення відповідача, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, такі кошти позивачу не виплачувались.

Посилання відповідача на те, що у бюджеті Теплицької селищної ради не передбачено коштів для виконання судового рішення в частині виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, на які остання мала право, однак не отримала в результаті протиправних дій відповідача, не можуть бути підставою для його невиконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій справі.

Керуючись ст.ст. 14, 243,255, 325, 328, 329, 370, 382, 383 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням судового рішення,- задовольнити.

Зобов`язати Теплицьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області подати у місячний строк з дати прийняття даної ухвали звіт про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у адміністративній справі №120/5553/21-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Повний текс ухвали виготовлений 13 лютого 2023 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Залімський І. Г. Сторчак В. Ю.