Справа № 420/6481/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6481/22
У Х В А Л А

13 лютого 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо обмеження максимальним розміром пенсію

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №420/6481/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними щодо обмеження максимальним розміром пенсію.

Рішенням суду від 30.05.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року десятьма прожитковими мінімумами установлених для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО 33/36-64 вiд 17.05.2021 року, наданою ДУ «Територіальне медичне об`єднання» МВС України в Одеській області станом на листопад 2019 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 07.10.2022 року заяву Головного управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області від 29.09.2022 року (вх.№ЕП/30729/22) про виправлення описки задоволено та внесено виправлення до тексту судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року по справі № 420/6481/212 з вірним зазначенням довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019 року, як: «довідка Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» № 33/36-64 від 17 травня 2021 року».

Також, ухвалою суду від 07.10.2022 року було задоволено заяву ОСОБА_1 від 30.09.2022 року (вх.№ЕП/30739/22) про виправлення описки у виконавчому листі та внесено виправлення до виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року по справі № 420/6481/212 зазначивши вірно довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019 року, як: «довідка Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» № 33/36-64 від 17 травня 2021 року».

Ухвалою суду від 20.10.2022 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 18.10.2022 (вх..№32394/22) про роз`яснення рішення суду від 30.05.2022 року по справі №420/6481/22.

Ухвалою суду від 13.02.2023 відмовлено у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх.. № 3329/23 від 03.02.2023) про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі № 420/6481/22.

02 лютого 2023 року до суду надійшла заява (вх..№3119/23) ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання рішення по справі №420/6481/22, а саме, заявник просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення в даній справі, зобов`язавши відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду та навести підстави його невиконання протягом 15 робочих днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.

Подану 02.02.2023 заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що оскільки таких термінологій на які посилається Головне управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області як «найближчим часом або у порядку черговості буде виконано рішення суду, жодним Законом, чи правовим актом про виконання судових рішень не передбачено, такі дії відповідача свідчать/вказують про перешкоджання виконання рішення суду та суперечать Конституції України так і виданим в її розвиток нормативно-правовим актам, а також призводять до порушення прав та охоронюваним законом інтересів позивача.

У судове засідання 13.02.2023 сторони не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином. В поданій заяві ОСОБА_1 просив суд розгляд справ провести без його участі.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вирішив розгляд заяви ОСОБА_1 від 02.02.2023 здійснити в письмовому провадженні.

При вирішенні заяви про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006р., пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002р., «Ромашов проти України» від 27.07.2004р., «Шаренок проти України» від 22.02.2004р. зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005р., та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009р.).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили, незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в такому рішенні. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, який здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

З аналізу частин першої та другої статті 382 КАС України убачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду. Втім, хоч зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, але вони застосовуються залежно від наявності об`єктивних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами.

Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог запобігає неналежному виконанню обов`язків, пов`язаних зі змістом задоволених позовних вимог. Більше того, встановлення судового контролю після ухвалення судового рішення за наслідком звернення позивача з відповідним клопотанням направлене на усунення вже існуючого порушення прав цього позивача стосовно належного виконання судового рішення.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

При цьому, зазначені процесуальні дії, як вище вже зазначалось, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд зазначає, що у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд акцентує увагу на тому, що матеріали справи 420/6481/22 містять відомості про існуюче виконавче провадження № 69861333 з примусового виконання виконавчого листа № 420/6481/22, виданого 09.08.2022 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-64 від 17.05.2021 року, наданою ДУ «Територіальне медичне об`єднання» МВС України в Одеській області станом на листопад 2019 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

До того ж, в своїй заяві від 02.02.2023 ОСОБА_1 просить суд задовольнити заяву Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеса Управління по забезпеченню примусового виконання рішень в Одеській області в частині встановити порядок виконання судового рішення. Вказана заява надійшла до суду 03.02.2023 з вх..№3329/23.

Повертаючись до обґрунтувань поданої Гребенюком Е.М. заяви про встановлення судового контролю, суд не вбачає підстав для застосування заходів передбачених статтею 382 КАС України, оскільки такий захід як встановлення судового контролю спрямований на усунення вже існуючого порушення прав позивача стосовно належного виконання судового рішення. Між тим, в чому саме полягають порушення відповідачем прав позивача під час виконання рішення суду, заявником не зазначено, обмежившись в своїй заяві лише абстрактними посиланнями на суперечливі дії пенсійного органу нормам Конституції України.

Крім того, суд зазначає, що оскільки виконавче провадження з виконання рішення по даній справі не завершено, при цьому, докази притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду в межах вказаного виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 640/13988/19 висловлено позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Відтак, ураховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що за умови не встановлення судового контролю, рішення суду у цій справі залишиться невиконаним, тому суд не вбачає фактичних та правових підстав для реалізації свого диспозитивного права покладення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) на відповідача як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, у зв`язку із чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Одночасно суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою повторно за наявності відповідних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205, 241, 248, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх..№3119/23 від 02.02.2023) про встановлення судового контролю з виконання рішення по справі №420/6481/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо обмеження максимальним розміром пенсію відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА