Справа № 240/9229/22
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/9229/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.04.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.04.2003 № 1058-ІV; рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.04.2022 №17 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.04.2003 №1058-ІV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.04.2003 № 1058-ІV, з 21.10.2021.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 21.10.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повідомило про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю стажу роботи необхідного для призначення пенсії, оскільки страховий стаж становить 24 роки 7 місяців 8 днів, також роз`яснено , що у разі подання заяви та належних документів, питання призначення пенсії буде розглянуто з урахуванням додатково поданих документів. 22.03.2022 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області з заявою про призначення пенсії додавши до заяви уточнюючі документи. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області листом від 11.04.2022 повідомило про відмову у призначенні пенсії, оскільки підтверджений належними документами страховий стаж становить 26 років 5 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись із зазначеним повідомленням відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. 21.10.2021 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та за результатами розгляду заяви прийнято рішення від 25.10.2021 №17 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу - 28 років. 22.03.2022 ОСОБА_1 вдруге звернувся із заявою про призначення пенсії за віком , яка опрацьовувалася за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів, та надав нові документи. Після реєстрації заяви сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 06.04.2022 №17 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу - 28 років. Зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди з липня 1978-лютий 2019, підтверджений належними документами страховий стаж становить 26 років 05 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Отже, дії управління є правомірними, а позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 не менше 28 років. До страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи з 1978 року по 2019 рік, страховий стаж склав 26 років 5 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії з віком. Також, зазначено, питання прийняття рішень з питання призначення пенсії є дискреційними повноваженнями Управління. Отже, рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області є таким, що в повному обсязі відповідає нормам чинного законодавства.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.10.2021 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.04.2003 № 1058-ІV.

Відповідач відмовив в призначенні пенсії, вказав, що відсутній необхідний стаж для її призначення, так як до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1980 по 1984 роки в колгоспі "Мічурінець", оскільки в довідці відсутня інформація про відпрацьовані виходні та встановлений мінімум. Вказано, що належними документами підтверджений стаж становить 24 роки 7 місяців 8 днів.

22.03.2022 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії за віком та долучив до заяви уточнюючі документи для підтвердження трудового стажу.

Після реєстрації заяви сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 06.04.2022 №17 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Вказано, що на момент звернення вік заявника 60 років 06 місяців, страховий стаж 26 років 05 місяців 24 дні, за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди з липня 1978-лютого 2019 років. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 15.09.2024.

Також до рішення додано розрахунок пенсії ОСОБА_1 , форми РС-право, в якому зараховано наступні періоди:

01.07.1978-31.12.1978 (робота в колгоспі з 1966 р.) -2 міс 1 день (52 трудодні);

01.01.1979-31.12.1979 (робота в колгоспі з 1966 р.) -1 рік;

01.01.1980-21.05.1980 (робота в колгоспі з 1966 р.)-3 міс. 17 днів (93трудодні);

22.05.1980-09.06.1982 (військова служба строкова)-2 роки 18 днів;

01.07.1982-31.12.1982 (робота в колгоспі з 1966 р.)-3 місяці 22 дні (94 трудодні);

01.01.1983-31.12.1983 (робота в колгоспі з 1966 р.)-8 місяців 8 днів (211 трудодні);

01.01.1984-31.12.1984 (робота в колгоспі з 1966 р.)-6 місяців 29 днів (177 трудодні);

01.01.1985-03.03.1993 (робота в колгоспі з 1966 р.)-8 років 2 місяці 3 дні;

04.03.1993-31.12.2003 -10 років 9 місяців 28 дні;

01.03.2004-31.05.2004- 2 місяці 24 дні;

01.07.2004-31.07.2004 - 9 днів;

02.03.2005-24.02.2006 (безробіття)-11 місяців 24 дні;

01.07.2006-03.07.2006- 4 дні;

12.08.2006-30.09.2006-1 місяць 1 день;

01.10.2006-04.10.2006- 2 дні;

18.01.2007-10.07.2007-7 місяців;

03.09.2007-18.10.2007-1 місяць 1 день;

10.10.2018-15.02.2019-4 місяці 13 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області листом від 11.04.2022 №0600-0215-8/25289 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного фонду позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частинами першою та третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Трудова книжка ОСОБА_1 УКР №0597386 від 28.01.1981 містить наступні записи роботи:

- 31.01.1981 прийнято в члени колгоспу "Мічурінець" зборами уповноважених колгоспників;

- 02.04.1992 переведено працювати механізатором згідно рішення правління;

- 14.02.2005 звільнено з роботи в ПСП "Мічурінець" згідно поданої заяви ч. 1 ст. 36;

- 02.03.2005 розпочато виплату допомоги по безробіттю ;

- 24.02.2006 закінчено виплату допомоги по безробіттю;

-11.08.2006 прийнятий на роботу підсобним працівником за трудовим договором;

- 30.09.2006 звільнений з роботи за згодою сторін;

-03.10.2006 прийнятий робітником ТОВ "Агросоюз";

- 06.10.2006 звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору;

- 18.01.2007 прийнято електрозварювальником ручного зварювання 3-го розряду у кар`єр на час відпустки;

- 05.02.2007 перевести електрозварювальником 3-го розряду у кар`єр на постійно;

- 10.07.2007 звільнено за появу на роботі у нетверезому стані;

- 03.09.2007 прийнято робітником ТОВ "Агросоюз";

- 18.10.2007 звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору;

- 10.10.2018 прийнято на роботу лісоруба;

- 15.02.2019 звільнений з роботи лісоруба за ст. 36 п. 1 КЗпП (за згодою сторін).

Щодо обрахунку стажу роботи, суд зазначає, наступне.

Частина друга статті 56 Закону № 1788-ХІІ установлює, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення»», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4.

На виконання пункту 5 та 6 Порядку ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 роботодавцем (колгоспом) вівся розділ V трудової книжки колгоспника, який називався «трудова участь у громадському господарстві», в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Так, у розділі V «трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника позивача містяться відомості, згідно з якими:

1978 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 50, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 52;

1979 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 277;

1980 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 90, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 93;

1983 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 210; (1983 рік зарахований в трудовий стаж рішенням правління від 31.01.1984);

1984 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 176; (1984 рік не зарахований в трудовий стаж рішенням правління від 03.02.1985);

1985 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 313;

1986 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 283;

1987 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 284;

1978 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 50, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 52;

1988 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 275;

1989 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 2600, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 284;

1990 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 278;

1991 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 286;

1992 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 297;

1993 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 299;

1994 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 286;

1995 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 233;

1996 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 284;

1997 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 275;

1998 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 279;

1999 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 287;

2000 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 229; (2000 рік зарахований в трудовий стаж);

2001 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 151; (2001 рік зарахований в трудовий стаж);

2002 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 177; (2002 рік зарахований в трудовий стаж);

2003 рік: «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» - 260, «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача - 55; (2003 рік зарахований в трудовий стаж).

Отже, враховуючи надані до матеріалів по справі документи, судом проведено власний розрахунок страхового стажу позивача, та зараховано наступні періоди в обчисленні:

з 01.07.1978-31.12.1978 - 6 місяців 1 день (оскільки вироблений встановлений мінімум трудової діяльності, обчислення в повному розмірі);

з 01.01.1979-31.12.1979 - 1 рік (не є спірним);

з 01.01.1980-21.05.1980- 4 місяці 20 днів (оскільки вироблений встановлений мінімум трудової діяльності, обчислення в повному розмірі);

з 22.05.1980-09.06.1982 - 2 роки 18 днів (військова служба підтверджена довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.112.2021 №258);

з 01.07.1982-31.12.1982 - 6 місяців 1 день (оскільки відсутні відомості про невиконання позивачем під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі);

з 01.01.1983-31.12.1983 - 1 рік (оскільки в трудовій книжці вказано, що 1983 рік зараховано в трудовий стаж Рішенням правління від 31.01.1984);

з 01.01.1984-31.12.1984- 6 місяців 29 днів (не виконання без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, тобто кількість трудоднів (117) ділиться на 25,4);

з 01.01.1985-31.12.1994 - 10 років (оскільки вироблений встановлений мінімум трудової діяльності, обчислення в повному розмірі);

з 01.01.1995-31.12.1995 - 9 міс 5 днів (не виконання без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, тобто кількість трудоднів (233) ділиться на 25,4);

з 01.01.1996- 31.12.1999 - 4 роки (оскільки вироблений встановлений мінімум трудової діяльності, обчислення в повному розмірі);

з 01.01.2000-31.12.2003 - 4 роки (оскільки в трудовій книжці вказані періоди наказами зараховану в трудовий стаж);

з 01.01.2004 - 14.02.2005 - 1 рік 1 місяць 14 днів (оскільки відсутні відомості про невиконання позивачем під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі);

з 02.03.2005-24.02.2006- 11 місяців 24 дні;

з 01.07.2006-03.07.2006-3 дні;

з 11.08.2006-30.09.2006-1 місяць 19 днів;

з 03.10.2006-06.10.2006- 4 дні (відповідач в розрахунку зазначив період з 01.10.2006-04.10.2006, однак в трудовій книжці позивача зазначено саме вказаний період);

з 18.01.2007-10.07.2007 - 5 місяців 22 дні;

з 03.09.2007 - 18.10.2007 - 1 місяць 16 днів;

з 10.10.2018-15.02.2019- 4 місяці 6 днів

Всього 28 років 3 місяці 2 дні - 23 роки 57 місяців (4 роки 9 місяців) 182 дні (6 місяців 2 дні)

Підсумовуючи стаж позивача відповідно до даних військового білета, трудової книжки колгоспника, суд дійшов висновку, що загальний стаж позивача становить 28 років 3 місяці 2 дні.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, в тому числі з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, стаж позивача є достатнім для призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Відповідно, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.04.2022 № 17 не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки прийняте відповідачем без урахування обставини наявності у позивача необхідного страхового стажу, за умови неправильного обчислення такого стажу.

Права позивача порушені саме вказаним рішенням.

За таких обставин суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача - визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.04.2022 № 17 Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, та такими, що необхідно задовольнити.

Щодо вимоги скасувати повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Саме по собі повідомлення про відмову в призначені пенсії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, виданого (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи, а тому не є таким, що підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги в цій частині, є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Статтею 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити призначення пенсії за віком.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як випливає із п. 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області і перебуває на обліку у цьому Головному управлінні, то саме вказаний пенсійний орган зобов`язаний на виконання рішення суду призначити пенсію за віком.

Ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Таким чином, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити позивачу пенсію є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Більше того, суд звертає увагу, що жодних інших перешкод та/або недотримання процедури звернення із заявою про призначення пенсії з урахуванням всіх періодів роботи, аніж вирішених в судовому порядку, відповідачами не наведено, а тому суд приходить до висновку, що позивачем виконані всі передбачені законодавством умови для призначення пенсії за віком з урахуванням всіх періодів роботи.

Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем І під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено інших підстав для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи, аніж досліджені та спростовані судом під час розгляду справи.

Щодо дати призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Суд встановив, що позивач досягнув 60 річного віку 14.09.2021.

Таким чином, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60 річного віку, його загальний страхований стаж повинен був становити більше 28 календарних років, що визнав відповідач у листі та відзиві на позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Вперше з заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся 21.10.2021, тобто в межах трьох місяців після досягнення 60 років.

Однак, позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.10.2021 №17 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком не оскаржувалося.

Повторно із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся 22.03.2022, тобто понад три місяці дня досягнення особою пенсійного віку, а отже пенсія повинна бути призначена з дати звернення за таким призначенням (22.03.2022).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів, а відповідач не спростував правомірність заявлених позовних вимог, тому, наявні правові підстави для їх часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено та оскільки спір виник внаслідок неправильних дій територіальних органів Пенсійного фонду України і позовні вимоги підлягають фактично задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 992,40 грн з кожного на користь позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.04.2022 №17 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дати звернення 22.03.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у сумі 992,40 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко