Справа № 761/21704/22
Суддя: Романишена І. П.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/316/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач), в якій позивач, з урахування позовної заяви в новій редакції, просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серія 1КІ № від 29 вересня 2022 року і закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 29 вересня 2022 року він на автомобілі марки Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_1 , віз на обстеження до лікарні ОСОБА_2 , який після ймовірного інфаркту частково втратив зір.

Приблизно о 14 годині 15 хвилин, як вказує позивач, під`їжджаючи по вулиці Солом`янська до перетину вулиці Максима Кривоноса в місті Києві ОСОБА_2 стало зле та він просив зупинити авто та відвести його до вбиральні. Повернувшись до автомобіля, позивач побачив на лобовому склі автомобіля повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до постанови 1КІ № від 29 вересня 2022 року, відповідно до якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 3.34 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що вона не відповідає змісту статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме:

- невірно зазначено місце вчинення правопорушення,

- не вірно зазначено норму законодавства, яку начебто порушено позивачем,

- фото автомобіля, здійснене на термінал ParkUP, які не містять зафіксованого факту порушення. Окремо сфотографовано дорожній знак «Зупинка заборонена» без автомобіля позивача та окремо сфотографовано автомобіль позивача, який під знаком не знаходиться;

- не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

- відсутні докази того, що інспектор з паркування ОСОБА_3. наділений повноваженнями розглядати адміністративні матеріали та виносити постанови на території Солом`янського району міста Києва.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останньому надано строк для усунення виявлених недоліків.

26 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків разом з позовною заявою в новій редакції та клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Тобто, недоліки усунуті в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

19 січня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами.

Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що на позивача накладено адміністративне стягнення відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення за порушення пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху України, а саме, зупинка транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Зі змісту матеріалів фотофіксації, як вказано у відзиві на позовну заяву, вбачається, що транспортний засіб Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за позивачем, зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34 по вулиці Солом`янська в місті Києві.

Представник відповідача стверджує, що в порушення пункту 9.9. Правил дорожнього руху України, позивачем не була увімкнена світлова аварійна сигналізація на транспортному засобі, а самим позивачем не було доведено підстав для вимушеності зупинки та не зазначено обставин, що унеможливлювали вжиття всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб.

Більш того, у відзиві на позовну заяву вказано, що ОСОБА_3 займає посаду головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) без прив`язки до району міста Києва, а посада головного інспектора відділу інспекції Подільського району є старою посадою.

З огляду на вищевикладене, представник відповідача зазначає, що оскаржувана постанова винесена правомірно та з дотриманням вимог законодавства, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9. Розділу 1 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Згідно частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Тобто, на спірні правовідносини поширюється положення частини 4 статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у відповідача відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому, суб`єктом правопорушення в цій статті в разі вчинення передбачених частинами першою-третьою цієї статті правопорушень, зокрема у виді порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису) (примітка до статті 122 КУпАП).

Так, судом встановлено та підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, винесеної головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 (далі по тексту - постанова), ОСОБА_1 29 вересня 2022 року о 14 годині 17 хвилин на пл. Солом`янська, 2 в місті Києві порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху, а саме: транспортний засіб зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), у зв`язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Крім того, зі змісту постанови вбачається, що технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення є Термінал ParkUP.

Про фіксування адміністративного правопорушення ОСОБА_1 було видано повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія 1КІ №, в якому продубльовано зміст постанови та зазначено про необхідність сплати штрафу, а також повідомлено про те, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності буде надіслано в порядку статті 279-1 КУпАП за місцем реєстрації власника транспортного засобу.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

1) Щодо доводів позивача стосовно невірного зазначення в оскаржуваній постанові місця вчинення правопорушення та невірного зазначення норми законодавства, яку порушено позивачем.

Так, у відповідності до приписів частини 3 статті 283 КУпАП Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вже було зазначено судом, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що у постанові вказано місце вчинення правопорушення, як «місто Київ, площа Солом`янська, 2», в той час, як стверджує позивач, автомобіль, який належить йому на праві власності, фактично знаходився на вулиці Солом`янській ближче до перетину вулиці Максима Кривоноса з зовсім іншою нумерацією будинків.

Проте, згідно матеріалів фотофіксації, наявних у матеріалах справи, з місця вчинення адміністративного правопорушення не вбачається, що транспортний засіб - автомобіль HONDA CR-V, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку саме ближче до перетину вулиць Максима Кривоноса.

Наведене в сукупності свідчить, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що при прийнятті оскаржуваної постанови інспектором було порушено вимоги статті 283 КУпАП в цій частині.

Також, у відповідності до частини 2 статті 283 КУпАП постанова повинна містити: зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Згідно частини 3 статті 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Частиною 4 статті 279-1 КУпАП передбачено, що повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Як вже було зазначено судом, у постанові зазначено, що позивачем порушено вимоги дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху.

Водночас, у повідомленні про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія 1КІ № вказано, що позивачем порушено пункт 3.34 Правил дорожнього руху.

Відповідно до підпункту «в» пункту 8.4 ПДР, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з розділом 33 ПДР знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

З огляду на вищевказане, суд не погоджується з позицією позивача щодо відсутності у ПДР пункту 3.34.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення інспектором вимог статті 283 КУпАП в частині не вірного зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Більш того, суд також вважає за необхідне зазначити, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Саме такої правової позиції щодо неточності відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 та від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17.

2) Щодо доводів позивача стосовно відсутності відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно частини 3 статті 283 КУпАП Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем було надано чотири чорно-білих знімки, які суд не може прийняти як належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Так, термінал ParkUP зазначений в оскаржуваній постанові як технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію «правопорушення» дозволяє фіксацію GPS-координат (широта і довгота).

Із матеріалів фотофіксації на чотирьох чорно-білих роздруківках фотознімків, вбачається, що кожен фотознімок містить позначення, відповідно, дату та час, дані GPS координат, а саме: один знімок дорожнього знака 3.34 ПДР, на якому відсутнє зображення автомобіля марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ,, дата та час фотографування: "29 сент. 2022 г. 13:42:14", координати GPS: 50.43048417, 30.47236389, на другому, третьому та четвертому фотознімках зображення автомобіля марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , проте, відсутні докази наявності дорожнього знака 3.34 ПДР - «29 сент. 2022 г. 14:17:13», «29 сент. 2022 г. 14:17:22».

Аналіз вказаних фотознімків дозволяє суду дійти висновку про те, що здійснення інспектором фотографування автомобіля, належного позивачу, само по собі, не підтверджує факту того, що цей автомобіль було припарковано саме під дією дорожнього знака 3.34 ПДР.

Тобто, твердження відповідача про те, що автомобіль позивача було припарковано з порушенням вимог дорожнього знака 3.34 ПДР в даному випадку не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. (постанова Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі№560/751/17).

Так, відповідачем не надано доказів відповідності технічного засобу фотофіксації - терміналу ParkUp, зокрема, сертифікату перевірки типу, виданого відповідним органом, із зазначенням строку його дії.

Тобто, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що фотофіксацію правопорушення здійснено технічним засобом, який відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, відсутні індивідуалізуючі ознаки (серійний номер), відомості про повірку та сертифікаційні відомості щодо Терміналу ParkUP, що позбавляє суд можливості встановити правильність роботи такого технічного засобу та об`єктивність зафіксованих за його допомогою даних.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача щодо невідповідності постанови вимогам статті 283 КУпАП в частині підтвердження факта вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та зазначення в ній відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

3) Щодо доводів позивача щодо відсутності доказів того, що інспектор з паркування ОСОБА_3. наділений повноваженнями розглядати адміністративні матеріали та виносити постанови на території Солом`янського району міста Києва, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 219 КУпАП передбачено, що виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, частиною другою статті 52, статтями 53, 53-1, 54, частиною першою статті 56, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 188-56, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування (частина 3 статті 219 КУпАП).

Відповідно до Положення про Департамент транспортної інфраструктури Київської міської ради (КМДА), затвердженого розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 19 листопада 2018 року №2089 (із змінами), Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є структурним підрозділом виконавчого органу КМР (КМДА). Пунктом 5 Положення передбачені завдання Департаменту, а п.7 - повноваження інспекторів паркування.

Функції Департаменту транспортної інфраструктури - це: участь у формуванні та реалізації у м. Києві державної політики в галузі дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; впровадження заходів щодо сприяння розвитку, вдосконаленню та організації ефективного функціонування інфраструктури дорожньо-транспортного комплексу міста, телекомунікаційних мереж та мереж зв`язку загального користування; проведення єдиної політики в питаннях розвитку підприємств дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; надання пропозицій, розробка та впровадження заходів щодо покращення інвестиційного клімату для залучення коштів у розвиток інфраструктури дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; забезпечення організації обслуговування населення підприємствами дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; розробка і забезпечення організації реалізації цільових програм; створення та експлуатація інформаційних систем та систем управління на транспорті.

Інспектори з паркування - це державні службовці, які виконують функції держави.

Інспектори з паркування мають право наклади адміністративні стягнення на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектори з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Мета роботи інспекторів з паркування: зменшення середньої тривалості стоянки автомобіля; звільнення вулиць від хаотичного паркування автомобілів (розвиток паркувального простору); зниження кількості автомобілів в центрі міста; розвиток інфраструктури пішохідних зон і велодоріжок, а також громадського транспорту; профілактична і роз`яснювальна робота з водіями транспортних засобів. Функціональні обов`язки інспекторів з паркування: інспектування вулиць на предмет виявлення порушення правил зупинки, стоянки, у тому числі неоплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування; здійснення фіксації порушень правил зупинки, стоянки, паркування, в тому числі несплату послуг паркування у режимі фотозйомки (відеозапису); встановлення особи, відповідальної за порушення правил паркування; розміщення на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності; винесення постанови по справам про адміністративні правопорушення за порушення стоянки та зупинки, правил паркування; внесення інформації про адміністративні правопорушення до відповідних реєстрів.

Також інспектори здійснюють фотофіксацію (відеозапис) порушень ПДР в розділі стоянки, зупинки, та притягнення до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що вказаний головний інспектор є інспектором Подільського району м. Києва, відповідно, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що останній виніс постанову на території іншого району, тобто, з перевищенням своїх повноважень.

Посилання ж позивача щодо того, що мережа інтернет та судові рішення, які знаходяться у вільному доступі підтверджують, що ОСОБА_3 перебуває на посаді головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Подільського району міста Києва не є належними та допустимими доказами у розумінні вимог адміністративного судочинства щодо того, що останній станом на момент виникнення спірних правовідносин, не займав посаду головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Аналізуючи вищевикладене та на надані докази у їх сукупності, зокрема, враховуючи той факт, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що автомобіль позивача дійсно було припарковано в зоні дії дорожнього знака 3.34 ПДР, а фотофіксацію цього факту було здійснено технічним засобом, яким відповідає вимогам законодавства, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, відповідно, про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП відносно позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зважаючи, що судом вирішено здійснити розгляд вказаної адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто, без проведення судових дебатів, а також враховуючи, що позивачем зазначено про орієнтовний розрахунок суми витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд роз`яснює позивачу його право на звернення до суду з заявою про відшкодування цих витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з наданням відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення цього рішення суду.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат у вигляді сплати судового збору, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача таких або їх компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, винесену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3, у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок стосовно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації): 01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 6, .

Повний текст рішення суду складений 13.02.2023 р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА