Справа № 160/1486/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 лютого 2023 р. Справа № 160/1486/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської районної (військової) державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа з боку відповідача: Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів по викупу земельної ділянки для суспільних потреб та зобов`язання укласти договір та сплатити оціночну вартість, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської районної (військової) державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа з боку відповідача: Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, у якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської районної (військової) державної адміністрації Дніпропетровської області щодо невжиття заходів по викупу у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0063, площею 0,7495 га, яка розташована на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, для суспільних потреб;

- зобов`язати Дніпровську районну (військову) державну адміністрацію Дніпропетровської області, укласти з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) договір купівлі- продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0063, площею 0.7495 га, яка розташована на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, для суспільних потреб та сплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) вартість земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0063, площею 0,7495 га, яка розташована на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області оціночною вартістю 56340,10 (п`ятдесят шість тисяч триста сорок) гривень 10 копійок.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Оскільки 04.02.2023-05.02.2023 були вихідними днями, а 06.02.2023-07.02.2023 головуючий суддя Юхно І.В. перебувала у відпустці, суд на підстави положень ч.6 ст.120 КАС України вирішує питання про відкриття в перший робочий день 08.02.2023.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Матеріали адміністративного позову свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0018, площею 2,9900 га, розташованої на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на адресу позивача направлено повідомлення «Про викуп земельної ділянки для суспільних потреб» від 08.10.2021 №1-28-1632/0/290-21, згідно з яким зокрема, повідомлено, що у зв`язку з реалізацією суспільної потреби будівництва автомобільної дороги Н-31 Дніпро Царичанка Кобеляки Решетилівка прийнято розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 06.10.2021 №Р-324/0/291-21, у додатку №1 до розпорядження зазначено: здійснити викуп земельної ділянки площею 0,7495 га, кадастровий номер :02:002:0063, розташованої за межами населених пунктів на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 шляхом укладення відповідного правочину (купівлі-продажу або міни) у порядку встановленому законом. Пунктом 2 вказаного розпорядження Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області, визнано ініціатором відчуження земельної ділянки у порядку встановленому законом. Викуп земельної ділянки буде здійснено у порядку та у строки визначені Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». Орієнтовна викупна ціна становить 56245,33 грн. Позивач на ім`я голови Дніпропетровської РДА ОСОБА_2 надав згоду на викуп зазначеної земельної ділянки шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідчену секретарем виконавчого комітету Ляшківської сільської ради 21.10.2021 та зареєстровано в реєстрі за №57.

З наданої в якості додатку до позовної заяви копії листа Дніпропетровської районної військової адміністрації Дніпропетровської області від 08.08.2022 №3/23-2046 вбачається, що договори (угоди) про викуп земельної ділянки між райвіськадміністрацією та гр. ОСОБА_1 з моменту затвердження розміру викупної ціни не укладалися у зв`язку з відсутністю фінансування, а також в переліку земельних ділянок для викупу по Ляшківській громаді Дніпровського району Дніпропетровській області перебуває на першому порядковому місці, про що останнього неодноразово повідомлено в телефонному режимі.

Позивач посилається на те, що на неодноразові звернення до Дніпропетровської райдержадміністрації, Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, Державного агентства автомобільних доріг України, Уповноваженого представника Верховної ради України з прав людини Сокольцову А.С. надходять відповіді з обіцянками першочергово виплатити кошти на наданий ним рахунок, проте позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує заміни протезу, на що необхідні кошти, які він сподівався отримати від продажу земельної ділянки, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за положеннями частини третьої вказаної статті адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суд зазначає, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Як неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду в своїх рішеннях, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (зокрема, постанови від 03.07.2018 у справі №826/27224/15 та від 24.11.2022 у справі №9901/58/20).

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач звернувся за захистом свого приватно-правового права на укладення договору купівлі-продажу на викуп земельної ділянки для суспільних потреб у зв`язку з будівництвом автомобільної дороги Н-31 Дніпро Царичанка Кобеляки Решетилівка та отримання коштів за таку земельну ділянку.

Крім того, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Згідно з статтею 350 Цивільного кодексу України від 16 січня 2001 року №435-IV викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, приватної власності для суспільних потреб чи їх примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності здійснюються в порядку, встановленому законом.

Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» від 17.11.2009 № 1559-VI (далі Закон №1559) визначено правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

У статті 1 Закону №1559 надано визначення таким поняттям, як:

- відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності перехід права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за плату в державну чи комунальну власність шляхом їх викупу чи примусового відчуження для потреб держави, територіальної громади, суспільства в цілому;

- примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності перехід права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду;

- суспільна необхідність обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку;

- суспільна потреба обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади потреба у земельних ділянках, у тому числі тих, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, викуп яких здійснюється в порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 1-4 ст. 4 Закону №1559 фізичні або юридичні особи не можуть бути протиправно позбавлені права приватної власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені.

Викуп чи примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, допускається на підставі та в порядку, встановлених цим Законом.

Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може здійснюватися за умови відшкодування їх вартості відповідно до закону.

Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №1559 передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб: будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, нафто-, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв`язку, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів необхідних для їх експлуатації.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону №1559 рішення про викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб, визначених частиною першою цієї статті, органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування приймають на підставі відповідної містобудівної документації (комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів, детальних планів територій), проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та іншої документації із землеустрою, затверджених у встановленому законодавством порядку, матеріалів погодження місця розташування відповідних об`єктів.

У разі прийняття рішення про викуп чи примусове відчуження частини земельної ділянки для суспільних потреб виділення такої частини в окрему земельну ділянку здійснюється за відповідною технічною документацією із землеустрою, підставою для розроблення якої є згода власника земельної ділянки на поділ земельної ділянки, підпис на якій засвідчується нотаріально чи рішенням суду.

З системного аналізу наведених правових норм, якими врегульовані правовідносини щодо примусового відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності, суд приходить до висновку про те, що особливістю даної категорії справ, розгляд яких передбачений ст. 19 КАС України, є ініціювання таких спорів саме суб`єктами владних повноважень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Наведене кореспондується з ч. 1 ст. 267 КАС України, в якій визначено, що право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб.

Водночас, у заявленому до розгляду спорі з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа, ОСОБА_3 , в якому просить зобов`язати Дніпровську районну (військову) державну адміністрацію Дніпропетровської області укласти з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки для суспільних потреб та сплатити ОСОБА_1 вартість земельної ділянки 56340,10 грн.

Положеннями частини 1 та 2 статті 12 Закону №1559 передбачено, що викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, здійснюється шляхом укладення договору купівлі-продажу, що підлягає нотаріальному посвідченню. У разі надання особі у власність земельної ділянки чи іншого майна замість викупленого може укладатися договір міни.

Викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, може здійснюватися лише за згодою їх власників. У разі досягнення згоди щодо викупу земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, сторони укладають договір купівлі-продажу (іншого правочину, що передбачає передачу права власності).

У частині 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV передбачено, що завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_4 щодо зобов`язання Дніпровської районної (військової) державної адміністрації Дніпропетровської області укласти з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки для суспільних потреб та сплатити ОСОБА_1 вартість земельної ділянки не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вищезазначене узгоджується із правовим висновком, який викладений Верховним Судом у постанові від 06.11.2019 у справі № 850/7/19.

За положеннями частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу вищевикладеного, враховуючи висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про ОСОБА_4 безпосередньо стосується реалізації права позивача на укладення договору купівлі-продажу на викуп земельної ділянки для суспільних потреб, а, отже, спір має приватноправовий характер, у зв`язку з чим його належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі ««Занд проти Австрії» (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, частиною 7 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної норми суд роз`яснює позивачеві, що заявлений до розгляду спір може бути поданий до місцевого загального суду в порядку, передбаченому ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 170, 242, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної (військової) державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа з боку відповідача: Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів по викупу земельної ділянки для суспільних потреб та зобов`язання укласти договір та сплатити оціночну вартість.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно