Справа № 580/5783/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5783/21 Суддя (судді) першої інстанції: Тимошенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Степанківської сільської ради до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Смілянська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Степанківської сільської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Степанківська сільська рада звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаської обласної державної адміністрації, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації від 13.05.2021 № 266 "Про передачу земельної ділянки з державної в комунальну власність Смілянської міської ради", як таке, що порушує норми діючого законодавства та інтереси мешканців Степанківської територіальної громади;

- скасувати державну реєстрацію Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0002 від 26.05.2021 № 42237831.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Степанківська сільська рада, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім зазначених доводів скаржником звернуто увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що оскаржуване розпорядження не стосується питань розвитку адміністративно-територіальних одиниць, не має на меті та не потягнуло за собою порушення територіальної цілісності чи недоторканості адміністративно-територіальних меж Степанківської сільської ради.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, до Черкаської обласної державної адміністрації з листом № 60/03-15 від 01.03.2021 звернувся Виконавчий комітет Смілянської міської ради з проханням про передачу з державної власності в комунальну власність територіальної громади м. Сміла, земельної ділянки, площею 3,9963 га, кадастровий номер :02:002:0002 (форма власності - державна), яка знаходиться в адміністративних межах Степанківської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами с. Залевки, як таку, що перебуває в оренді у Смілянського комунального підприємства «Комунальник» на підставі договору оренди від 05.11.2015 під існуючим сміттєзвалищем (місце знешкодження та утилізації відходів), з метою подальшого надання земельної ділянки у постійне користування Смілянському комунальному підприємству «Комунальник», згідно вимог статті 92 Земельного кодексу України.

До даного клопотання долучено, зокрема, копію рішення Смілянської міської ради від 24.02.2021 № 9-57/VІІІ «Про надання згоди на прийняття земельних ділянок із державної власності у комунальну власність територіальної громади м. Сміла» та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-71 1 від 11.02.2021.

Черкаська обласна державна адміністрація, розглянувши клопотання виконавчого комітету Смілянської міської ради від 01.03.2021 № 60/03-15 та враховуючи рішення Смілянської міської ради від 24.02.2021 № 9-57/№ 9-57/VІІІ «Про надання згоди на прийняття земельних ділянок із державної власності у комунальну власність територіальної громади м. Сміла», видала розпорядження від 13.05.2021 № 266 «Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність Смілянської міської ради».

Даним розпорядженням передбачено передати з державної власності в комунальну власність Смілянської міської ради земельну ділянку площею 3,9963 га. кадастровий номер :02:002:0002 (землі промисловості, транспорту', зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що знаходиться в адміністративних межах Степанківської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами с. Залевки, як землі загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування) (під існуюче сміттєзвалище). Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації доручено скласти акт приймання- передачі земельної ділянки з державної власності в комунальну власність.

Не погоджуючись з даним розпорядженням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до видання Черкаською обласною державною адміністрацією спірного розпорядження земельна ділянка була державної форми власності та належала державі в особі Черкаської обласної державної адміністрації, а не Степанківській сільській раді на праві комунальної власності. Крім того, вказано, що наведені позивачем доводи не свідчать про протиправність дій та рішення відповідача в межах спірних правовідносин, і не дають суду правових підстав для визнання їх протиправними.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

Відповідно до частин першої та другої статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У свою чергу, частиною першою статті 117 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання- передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Статтею 122 ЗК України передбачені повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, частиною п`ятою цієї статті передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Суд першої інстанції вірно вказав, що земельна ділянка площею 3.9963 га кадастровий номер :02:002:0002 (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що знаходиться в адміністративних межах Степанківської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами с. Залевки до видання спірного розпорядження перебувала у державній власності, тобто належала державі в особі Черкаської обласної державної адміністрації і не була об`єктом комунальної власності Степанківської сільської ради.

Зазначені висновки жодним чином не спростовані апелянтом, який лише зазначив, що згадана земельна ділянка на час передачі в комунальну власність Смілянської міської ради перебувала в оренді СКП «Комунальник», що свідчить про те, що Черкаська обласна державна адміністрація діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що спірним розпорядженням голови Черкаської обласної державної адміністрації від 13.05.2021 № 266 "Про передачу земельної ділянки з державної в комунальну власність Смілянської міської ради" права та інтереси Степанківської сільської ради порушено не було, адже земельна ділянка взагалі не перебувала у власності останньої.

Як зазначив Верховий суд України в постанові від 11.04.2017 у справі № 800/340/16 обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених статті 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

Щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що: "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим, чого позивачем в межах даного спору належно не підтверджено.

В частині посилань Степанківської сільської ради на те, що Черкаська обласна державна адміністрації, видаючи спірне розпорядження, змінила адміністративні межі Степанківської сільської територіальної громади, суд першої інстанції вірно зазначив, що земельна ділянка площею 3,9963 га, за кадастровим номером :02:002:0002, яка знаходиться в адміністративних межах Степанківської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами с. Залевки до видання Черкаською обласною державною адміністрацією спірного розпорядження була державної форми власності та належала державі в особі Черкаської обласної державної адміністрації, а не Степанкіській сільській ради на праві комунальної власності.

Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій» передбачений порядок встановлення адміністративних меж, а відтак передача земельних ділянок чи то у комунальну власність чи державну власність у відповідності до земельного законодавства України, не змінює адміністративно-територіальний устрій України.

Посилання Степанківської сільської ради на те, що видання спірного розпорядження, призводить до таких негативних наслідків, як зменшення надходжень до бюджету Степанкіської сільської ради, також не відповідає дійсності.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

Земельна ділянка площею 3.9963 га за кадастровим номером :02:002:0002 перебуває у користуванні Смілянського комунального підприємства «Комунальник».

Приписами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 та пункту 265.1.3 статті 265 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю входить до складу податку на майно, та є місцевим податком.

Водночас, пунктом 8.3 статті 8 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Така сплата здійснюється Смілянським комунальним підприємством «Комунальник» до місцевого бюджету Степанківської сільської ради, що підтверджується листом Головного управління ДПС у Черкаській області № 496/5/23-00-04-01-03 від 24.1.2022 та листом Смілянського комунального підприємства «Комунальник» від 24.01.2022 № 31/01-06, відповідно до якого Смілянським комунальним підприємством «Комунальник» земельний податок сплачується щомісячно в сумі 3953,82 грн в територіальну громаду с. Степанки Черкаського району.

Обґрунтовано відхилено судом першої інстанції твердження апелянта про те, що оскаржуване розпорядження видане відповідачем з перевищенням повноважень, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», встановлено, що органи виконавчої влади, у тому числі обласні державні адміністрації втрачають право розпоряджатися земельними ділянками за межами населених пунктів, суд зазначає таке.

28.04.2021 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (Закон України № 1423-ІХ). Розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» даного закону передбачено, що останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно інформаційної карти Закону України № 1423-ІХ на офіційному сайті Верховної Ради України, даний закон набрав чинності 27.05.2021.

Таким чином, заборона органам виконавчої влади здійснювати розпорядження земельними ділянками державної форми власності за межами населеного пункту, передбачена змінами до Розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України, внесених Закон України № 1423-ІХ, на яку посилається Степанківська сільська рада, набирає чинності з 27.05.2021.

Колегія суддів погоджується з тим, що спірне розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 266 «Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність Смілянської міської ради» видане 13.05.2021, тобто до набрання чинності Законом України № 1423-ІХ, що вкотре свідчить про безпідставність аргументів Степанківської сільської ради, які викладені в апеляційній скарзі.

Таким чином, Степанівською сільською радою в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо невідповідності дій чи рішень відповідача в межах спірних правовідносин, а отже, колегія суддів відхиляє посилання апелянта, як необґрунтовані та безпідставні.

Водночас, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга також не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Степанківської сільської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Степанківської сільської ради до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Смілянська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко