Справа № 280/8809/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/8809/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року

у справі №280/8809/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 27.05.2021 №7-0806.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням безпідставно нарахований земельний податок у розмірі 28747,26 грн. за 2021 рік, оскільки позивач не користується земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5153 га. Позивач вказує, що співвласником нежитлових приміщень, розташованих на вказаній земельній ділянці, з грудня 2009 року є ОСОБА_2 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі №280/8809/21 позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не дотримано вимоги п. 286.6 ст. 286 ПК України, яким визначено правила нарахування податку за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Скаржник зазначає, що при визначенні ОСОБА_1 податкових зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб контролюючим органом, згідно вимог ПК України, взято до уваги нормативну грошову оцінку земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації; рішення відповідних органів місцевого самоврядування про встановлення ставок плати за землю на території місцевої ради.

Відповідач вважає помилковим висновок суду, що оскільки будівля перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 (1/3 власності на будівлю) та ОСОБА_2 (2/3 власності на будівлю), податок на землю повинен нараховуватись пропорційно належній частці кожної особи. Суд при скасуванні податкового повідомлення-рішення не врахував, що власниками не були внесені відповідні зміни до даних, що вносяться та обліковуються органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держгеокадастр). Відповідач також звертає увагу, що скасувавши спірне податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції повністю звільнив ОСОБА_1 від сплати земельного податку.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин розгляд суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.311 КАС України.

За ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем - Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесене податкове повідомлення-рішення від 27.05.2021 №7-0806, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2021 рік у розмірі 28747,26 грн.

Згідно з розрахунку податкового зобов`язання земельний податок з фізичних осіб за 2021 рік у розмірі 28747,26 грн. нарахований позивачу за земельну ділянку площею 0,5153 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому відповідач керувався даними Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.02.2017 №0-8-0.26-1/165-17, сформованого станом на 15.02.2017 і згідно якому земельна ділянка, кадастровий номер :07:00260011, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5153 га., цільове призначення земельної ділянки розміщення забійного пункту, заявник ОСОБА_1 (а.с.49).

Також наявні у справі докази свідчать, що позивач 03.01.2005 в установленому порядку отримав дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5153 га для розміщення забійного пункту. Відповідно до укладеного 04.01.2012 договору оренди позивач був орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Термін дії договору оренди закінчився 01.01.2013, у зв`язку з чим Матвіївська сільська рада листом від 27.10.2021 №02-01-15/1071 повідомила позивача про необхідність оформлення права користування земельною ділянкою за вказаною вище адресою.

На підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2009, зареєстрованого в реєстрі за №3637, позивач продав гр. ОСОБА_2 2/3 частки забійного цеху та 2/3 гаража, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - забійний цех, літ. Г, Г1, загальна площа 126,1 кв.м., площа земельної ділянки 39246 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується, що 2/3 забійного цеху належать на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 , 1/3 - ОСОБА_1 .

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За визначенням пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, плата за землю - плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) - пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України.

Землекористувачі - землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

За приписами п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.270.1 ст.270 ПК України).

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (п. 271.1 ст. 271 ПК України).

Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ст.20 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

За правилами п.286.6 ст.286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п.287.6 ст.287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.

Вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції на час виникнення спірних правовідносин у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України).

Отже, за вказаного правового регулювання з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Тобто особа є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В спірному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна підтверджується, що 2/3 забійного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 , 1/3 - ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає відсутнім у позивача обов`язок зі сплати земельного податку за 2021 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5153 га, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності приміщенням 1/3 забійного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Нараховуючи позивачеві земельний податок за 2021 рік, контролюючий орган неправильно визначив площу земельної ділянки, яка перебуває в користуванні саме у позивача після відчуження ним частини нерухомого майна, що розташоване на вказаній вище земельній ділянці, тому що з дати державної реєстрації права власності на забійний цех, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (2/3 за гр. ОСОБА_2 , 1/3 за ОСОБА_1 ), виник обов`язок з перерахування плати за землю, на якій розташований зазначений об`єкт нерухомості, пропорційно належній частці кожної особи.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що приймаючи податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 27.05.2021 №7-0806, відповідач не з`ясував всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, внаслідок чого означене податкове повідомлення-рішення неможливо визнати обґрунтованим, а отже воно не відповідає критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), у зв`язку з чим є протиправним і підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі №280/8809/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, що встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко