Справа № 420/12837/22
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, за період з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року;

визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року, з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що військову службу він проходив у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.11.14 по момент звільнення з військової служби, при цьому на грошовому забезпеченні перебував при військовій частини НОМЕР_2 , де йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби.

Проте, на день звільнення з військової служби позивач не отримав у повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме йому не була виплачена належна індексація грошового забезпечення.

Рішенням Одеського адміністративного суду від 14.09.2021 року по справі № 420/9170/21 позовні вимоги Позивача задоволено частково: визнано противоправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нe нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 28.02.2018 року включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 28.02.2018 року включно.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суді від 06.04.2022 року по справі № 420/9170/21 Рішення Одеського адміністративного суду від 14.09.2021 року по справ №420/9170/21 залишено без змін.

Військова частини НОМЕР_1 виконала рішення суду 27.07.2022 року, кошти надійшли на картковий рахунок позивача.

05.08.2022 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою, в якій просив: відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці.

30.08.2022 року представник позивача отримав лист від 24.08.2022 року № 154/181/1- 532, яким відповідач фактично відмовив позивачу.

Позивач вважає бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці, протиправною, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 263 КАС України.

Ухвалою суду від 16.11.2022 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче засідання о 14 год. 00 хв. 01 грудня 2022 року.

Повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці роботи перед звільненням.

Ухвалою суду від 06.12.2022 року оголошено перерву та призначено судове засідання в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, на 15 грудня 2022 року о 10 год. 00 хв. Повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці роботи перед звільненням.

15.12.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою суду від 15.12.2022 року судове засідання відкладено на 23 грудня 2022 року о 11 год. 00 хв.

21.12.2022 року від представника позивача надійшла заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 26.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу №420/12837/22 до судового розгляду по суті на 06.01.23 року о 11:00 год.

До судового засідання сторони не з`явилися.

21.12.2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надав.

Згідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 проходив військову службу у Військово-Мирських Сил Збройних Сил України.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України від 07.08.2018 року №492 капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу інженерно-інфраструктурного забезпечення тилу логістики Командування Військово-Морських сил Збройних сил України відповідно до п.2 ч.5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" було звільнено у запас пунктом «к».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2022 року по справі №420/9170/21, яке набрало законної сили 06.04.2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 28.02.2018 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 28.02.2018 року включно. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Згідно матеріалів справи, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі у розмірі 4435, 68 грн.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року з розрахунку середнього грошового забезпечення застава календарні місяці.

Листом від 24.08.2022 №154/181/1-532 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомило позивача про те, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 24.07.2013 № 774/13/84-13 нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поширюється на працівників, а не на військовослужбовців.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу. Порядок проходження військової служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 22.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначив, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Тобто, правових підстав для застосування статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України до військовослужбовців щодо виплати середньомісячного заробітку - не вбачається.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Слід зауважити, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільнені військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішення питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладено Верховним Судом у постановах від 10.05.2019 у справі № П/811/276/16, від 31.10.2019 у справі № 828/598/17, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору ті відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивача, відповідно до витягу із наказу командувача Військово-Морських сил Збройних сил України №191 від 01.10.2018 року з 01.10.2018 року було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення і лише 27.07.2022 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року по справі №420/9170/21 здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення у сумі 4435, 68 грн., що не заперечується відповідачем.

Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем був проведений не 01.10.2018 (в день виключення зі списків особового складу частини), а 27.07.2022, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні.

Відтак, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу не виплачена в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум і розмір таких сум (індексації грошового забезпечення) був спірним.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 (Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 ) від 27.12.2022 року №243, розмір нарахованого грошового забезпечення позивача за серпень та вересень 2018 року складає 17321,90 грн.

Кількість календарних днів у серпні-вересні 2018 року складає 61.

Відтак, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 567,93 грн. в день (34643,8 грн/61 календарні дні).

Період за час затримки по день фактичного розрахунку з 02.10.2018 (наступний день з дня виключення позивача зі списків військової частини) по 27.07.2022 (день фактичного розрахунку) становить 1394 календарних дня.

Таким чином, середній заробіток який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 791694,42 грн. (567,93 грн * 1394 календарних днів).

Водночас суд враховує, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, передусім спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку при звільненні зі сторони роботодавця.

Так, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З урахуванням приписів ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких міг уникнути позивач за умови виконання роботодавцем свого обов`язку, встановленого статтею 116 КЗпП.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Оскільки сума виплаченої з затримкою заборгованості індексації грошового забезпечення (4435,68 грн) є значно меншою від нарахованого позивачем середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні (791694,42 грн), суд вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Істотність частки суми грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 4435,68 грн (заборгованості з виплати індексації грошового забезпечення)/ 791694,42 (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,0056.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки, становить: 567,93 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням) х 0,0056* 1394 (кількість днів затримки) = 4433,49 грн.

Таким чином, сума яка підлягає стягненню становить 4433,49 грн.

Суд зауважує, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Така позиція суду щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин узгоджується із позиціями, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №806/345/16, від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, а також у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позовних вимог частково, а саме визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, за період з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року; визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року та стягнення з відповідача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період 01.10.2018 по 27.07.2022 у сумі 4433,49 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своїх дій згідно з вимогами ч. 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, за період з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 01.10.2018 року по 27.07.2022 року.

Стягнути із військової частини НОМЕР_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період 01.10.2018 по 27.07.2022 у сумі 4433,49 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Враховуючи періодичну відсутність електроенергії у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду, тривалість повітряних тривог, знаходження судді на лікарняному, повний текст рішення складено та підписано суддею 13.02.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Cуддя Д.К. Василяка