Справа № 160/357/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 лютого 2023 року Справа № 160/357/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій позивач просить:

- визнати неправомірною та скасувати Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 жовтня 2020 р. у Зведеному виконавчому провадженні № 63360857 здійснену державним виконавцем - начальником Юр`ївського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рєзнік Олегом Сергійовичем, котрою здійснено опис та накладено арешт на майно Позивача - нежитлове приміщення - Будівля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № НОМЕР_1 , загальною площею 69.1 кв. м., складається з торгового залу, складу та тамбуру, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, в якій зазначити офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти позивача та в якій викласти позовні вимоги у відповідності до ч.1 ст.5 КАС України, а також подати копію цієї позовної заяви відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення строку, вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з наданням належних доказів на підтвердження наявності поважної причини пропуску цього строку.

Копію ухвали суду від 09.01.2023 надіслано позивачу засобами поштового зв`язку та отримано 24.01.2023, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи.

08.02.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про долучення уточненої позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду зазначено, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, оскільки з часу відкриття виконавчих проваджень та до їх закінчення позивач не отримувала поштової кореспонденції від державного виконавця. Про оскаржувану постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника дізналась 27.10.2021 при ознайомленні з матеріалами Зведеного виконавчого провадження № 63360857. Позивачем також зазначено, що з березня 2020 р. Кабінетом Міністрів України було запроваджено в Україні карантин для запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, котрий продовжено до 30 квітня 2023 року. Через обмеження, впровадженими через карантин позивач тривалий час не виходила зі свого житла та не могла займатись справами. При цьому, позивач зауважує, що внаслідок оголошеної війни рф проти України, порушився звичайний ритм життя, оскільки юристи були вимушені виїхати до Західної України та за кордон. Окрім того, позивач просила врахувати, що вона вже зверталась до суду із позовною заявою, однак позовна заява була повернута судом (справа №160/3083/22). З огляду на викладене, просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк звернення до суду.

Розглянувши заяву позивача та доводи на обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку про часткове усунення недоліків позову та наявність підстав для повернення позову позивачеві, виходячи з наступного.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

При цьому, у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права, інтересу або коли саме вона повинна була дізнатись про це, і обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Наведені ж позивачем доводи в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду аналогічні, викладеним у позові, та не можуть бути визнані поважними, оскільки не свідчать про існування об`єктивних, поважних та непереборних причин, що зумовили несвоєчасне звернення позивача до суду із позовом щодо оскарження постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 жовтня 2020 р. у Зведеному виконавчому провадженні № 63360857 здійснену державним виконавцем - начальником Юр`ївського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рєзнік Олегом Сергійовичем, зважаючи на те, що позивачу достеменно відомо про її існування з 27.10.2021, про що самостійно зазначено позивачем у позові та у заяві про поновлення строку.

З цих же підстав не враховуються посилання позивача в обґрунтування пропуску строку звернення до суду на те, з часу відкриття виконавчих проваджень та до їх закінчення позивач не отримувала поштової кореспонденції від державного виконавця.

Суд повторно зазначає, що з часу ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження позивачу достеменно було відомо порушення своїх прав, однак доказів обґрунтованої неможливості звернення до суду із цим позовом, тобто протягом десятиденного строку, встановленого частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, з 27 жовтня 2021 р., позивачем не надано, позовні матеріали не містять.

Щодо посилань позивача в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду на встановлений на території України карантин у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Водночас, позивачем до заяви про поновлення строку повторно не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що причини пропуску строку звернення до суду зумовлені саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Посилання позивача на введений в країні воєнний стан з 24.02.2022 не обґрунтовують поважність причин пропуску строку звернення до суду протягом десяти днів з моменту, коли позивач дізналась про порушення своїх прав з 27.10.2021.

Поряд з цим, суд зазначає, що сам по собі факт запровадження карантину, воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

У кожному конкретному випадку суд досліджує обставини, зазначені позивачем, у їх сукупності із наданими доказами на підтвердження.

Доводи позивача про тривалий пошук відповідного фахівця у галузі юриспруденції, що зумовило несвоєчасність звернення до суду, не доведені належними доказами та не можуть бути враховані з огляду на ту обставину, що позов, документи, долучені до позову, клопотання на усунення недоліків позову подані та підписані самим позивачем.

Посилання позивача на те, що вона вже зверталась до суду із цим позовом, однак позовну заяву було повернуто судом ухвалою від 01.09.2022, не враховуються судом, оскільки позовні матеріали не містять доказів неможливості без зволікань звернення до суду із цим позовом з часу отримання вказаної ухвали суду, з огляду на скорочені строки звернення до суду із позовом про оскарження дій (рішень) державного виконавця, встановлені КАС України.

Долучена ж копія медичної картки стаціонарного хворого №245 свідчить про обставини перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 12.01.2022 по 18.01.2022, водночас із цим позовом позивач звернулась 29.12.2022, а відтак такий доказ не обґрунтовує поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

З огляду на викладене, заява про поновлення строку звернення до суду від 28.01.2023 не містить належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду, позивачем не доведено пропуск звернення до суду з поважних причин, тому така заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Однак, станом на 13.02.2023 в матеріалах справи відсутні докази повного усунення позивачем недоліків позовної заяви, оскільки позивачем хоч і подано заяву про поновлення строку звернення до суду, однак без належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із позовними вимогами, що заявлені.

При цьому, обґрунтувань неможливості усунення недоліків позову у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на усунення недоліків позову надано не було.

Згідно частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що позивачем хоч і подано заяву про поновлення строку звернення до суду, але вказані у ній підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами позивачу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Щодо сплаченого позивачем судового збору у сумі 992,40 грн., суд роз`яснює, що відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі повернення заяви або скарги, а тому позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання неправомірною та скасування постанови - повернути позивачу ОСОБА_1 .

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова