Справа № 400/3286/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 400/3286/21

адміністративне провадження № К/990/2734/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №400/3286/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державна податкова служба України про визнання незаконними рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, Державна податкова служба України, в якому просила:

- визнати незаконними рішення щодо видання Наказу №65-0 Голови комісії з ліквідації ГУ ДПС у Миколаївській області від 02 квітня 2021 року про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області;

- зобов`язати ДПС України перевести ОСОБА_1 на посаду начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС) з 03 квітня 2021 року, так як чисельність штату не зменшилась;

- зобов`язати ДПС України виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 03 квітня 2021 року по день фактичного переведення на посаду із розрахунку середньомісячної суми заробітної плати в сумі 28 409,10 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Миколаївській області від 02 квітня 2021 року №65-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 02 квітня 2021 року";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області з 02 квітня 2021 року;

- стягнуто з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 квітня 2021 року до 24 листопада 2021 року в сумі: 57 392,34 грн;

- стягнуто з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 8 314,86 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року - змінено в частині зобов`язань відповідачів, а саме:

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС, ) з 05 квітня 2021 року;

- стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС, ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2021 року по 24 листопада 2021 року в сумі: 220 343,79 грн;

- в іншій частині судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 30 серпня 2022 року та від 17 січня 2023 року касаційні скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області повернуто скаржнику.

23 січня 2023 року касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, а саме - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Так скаржник в обгрунтування зазначає, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не враховано висновки щодо застосування частини 1 статті 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №825/1017/17.

Суд зауважує, що у справі №825/1017/17 оскаржуваний наказ про звільнення позивача винесено до набрання чинності змін до Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

Натомість у цій справі наказ про звільнення позивача був винесений у період, коли вже діяли зміни до статті 87 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України від 23 лютого 2021 року.

При цьому у справі №825/1017/17 відсутній висновок щодо застосування ч. 1 статті 235 КЗпП України, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано питання щодо правонаступництва юридичної особи з метою поновлення позивача на посаді у відповідному державному органі, тому справу в цій частині направлено на новий розгляд.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Таким чином, варто зазначити, що правовідносини, які склались у справі №825/1017/17 не є подібними до правовідносин у справі №400/3286/21, що у свою чергу не є належним обґрунтуванням підстав передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, Верховний Суд наголошує, що посилання на правові позиції судів апеляційної інстанції не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки правовий висновок має бути викладений лише у постанові Верховного Суду, про що вже наголошувалось скаржнику в ухвалі від 30 серпня 2022 року про повернення касаційної скарги.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №400/3286/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державна податкова служба України про визнання незаконними рішення та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська