Справа № 380/526/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/526/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування періодів з 08.06.1996 по 24.10.2001, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 до пільгового стажу позивача за Списком № 2, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №11 від 01.12.2022 про відмову у призначенні мені пенсії;

- зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду у справі призначити позивачу пенсію за віком на підставі заяви від 25.11.2022 із зарахування періодів з 08.06.1996 по 24.10.2001, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 до пільгового стажу позивача за Списком № 2, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції яка була чинна до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недостатність пільгового стажу. Так, до пільгового стажу роботи позивача не зараховано період з 08.06.1996 по 24.10.2001, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021, оскільки такий не охоплено атестацією робочого місця. Зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

24.01.2023 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2022 у справі №520/15025/16-а, згідно з якими, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту б статті 13 Закону № 1788-XII - за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

30.01.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову. Відзив обґрунтовує тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недостатньої пільгового страхового стажу (1 рік та 5 місяців при необхідному стажі не менше 10 років). Вважає, що до пільгового стажу правомірно не зараховано період роботи з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 з огляду на відсутність інформації про результати атестації робочих місць за умовами праці.

06.02.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення, у яких повторно налогошується на недопустимості зарахування до пільгового стажу періоду, що не охоплюється атестацією робочого місця.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 10.01.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Позивач ОСОБА_1 25.11.2022 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням відповідача від 01.12.2022 №11 у призначенні пенсії відмовлено. При прийнятті рішення встановлено:

вік заявника 50 років 03 місяці 08 днів;

необхідний страховий стаж не менше 25років;

страховий стаж 28 років 00 місяців 12 днів;

необхідний пільговий стаж не менше 10 років;

пільговий стаж 01 рік 05 місяців 04 дні.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021, оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місць за умовами праці.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування стала відсутність необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XIІ за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Отже, за змістом наведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що пенсія за віком - це свого роду державний депозит (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Суд уважає, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на пенсії за віком на пільгових умовах.

9 липня 2003 року ухвалено Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV).

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами на момент звернення з заявою поро призначення пенсії позивач досягнула пенсійного віку (50 років). Сторони також визнають достатність загального страхового стажу позивача, який становить понад 28 років. Водночас, підставою для відмови у призначенні пенсії стала недостатність пільгового стажу позивача за Списком 2.

Оцінюючи доводи відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу роботи позивача періодів з 08.06.1996 по 24.10.2001, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021, суд зазначає таке.

Як вбачається з оскарженого рішення відповідача періоди з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 не зараховані до пільгового стажу роботи позивача, оскільки такі не охоплено атестацією робочого місця. Щодо періоду з 08.06.1996 по 24.10.2001, то такий не зарахований відповідачем до пільгового стаду позивача без жодних пояснень.

Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями ля проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2022 у справі №520/15025/16-а наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14.10.1992 №2694-XII Про охорону праці працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

При розгляді цієї справи суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2022 у справі №520/15025/16-а, згідно з якими, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту б статті 13 Закону № 1788-XII - за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, суд висновує, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд також бере до уваги, що за період з 07.06.1996 по 01.11.2021 позивач працювала на одному й тому самому підприємстві та на одній і тій самій посаді, а саме лампівницею у шахті 1/3 Новогродівська ДП Селидіввугілля. Частина вказаного періоду відповідачем зарахована до пільгового стажу (з 25.10.2001 по 28.03.2003), а частина (з 07.06.1996 по 24.10.2001, з 28.03.2003 по 10.10.2016 та з 28.02.2017 по 01.11.2021) ні.

Між тим період з 28.03.2003 по 10.10.2016 та з 28.02.2017 по 01.11.2021 не зарахований, у зв`язку з неохопленням його атестацією робочого місця. Висновків щодо підстав незарахування періоду з 07.06.1996 по 24.10.2001 оскаржене рішення відповідача, відзив на позовну заяву та заперечення не містять.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/307 від 21.11.2022 за період з 07.06.1996 по 20.05.2000 позивач працювала лампівницею на ділянці ВТБ-1. Вказана робота передбачена Списком №2.

Суд звертає увагу на відсутність доказів роботи позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за період з 21.05.2000 по 24.10.2001, який не охоплюється поданими довідками №26/307 від 21.11.2022. Тому у задоволенні позовних вимог у частині зарахування вказаного періоду до пільгового стажу позивача необхідно відмовити.

Водночас, довідкою №26/307 від 21.11.2022 підтверджується робота позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці у період, що починається з 07.06.1996. Хоч позивач у позовній заяві не просить про зарахування до пільгового стажу вказаного дня (07.06.1996), суд, керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, виходить за межі позовних вимог та дійшов висновку про наявність підстав для такого зарахування.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що зарахуванню до пільгового стажу позивача згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/307 від 21.11.2022 підлягає період з 07.06.1996 по 20.05.2000, тобто період, що охоплюється вказаною довідкою, а також періоди з 28.03.2003 по 10.10.2016 та з 28.02.2017 по 01.11.2021, які підтверджуються довідками №26/307 від 21.11.2022, та не охоплюються атестацією робочого місця з незалежних від позивача причин.

Таким чином, суд висновує, що рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо зарахування періодів з 08.06.1996 по 24.10.2001, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 до пільгового стажу позивача, то така охоплюється рішенням відповідача №11 від 01.12.2022 про відмову у призначенні пенсії, а відтак не може бути самостійним предметом оскарження у межах цієї справи. Тому у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити повністю.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.06.1996 по 20.05.2000, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 до пільгового стажу за Списком № 2, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII, пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід зазначити про те, що відповідно частин 1 та 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог згаданого Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності зазначеним Законом.

Відтак уповноваженим суб`єктом для обчислення стажу та визначення питання про його достатність є саме відповідач. При цьому питання призначення пенсії на пільгових умовах залежить від вирішення питання достатності стажу, який використовується при призначенні пенсії у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Інакше кажучи, призначення пенсії здійснюється після обрахунку пільгового стажу та визначення його достатності для призначення відповідної пенсії.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, виходив із того, що стаж за період з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу з підстав не охоплення його атестацією робочого місця та, як наслідок, відмовив у призначенні пільгової пенсії. Зважаючи на те, що суд встановив необхідність зарахування позивачу стажу за періоди 07.06.1996 по 20.05.2000, з 28.03.2003 по 10.10.2016 та з 28.02.2017 по 01.11.2021 відповідач повинен у подальшому (після обчислення розміру стажу позивача) вирішити питання про достатність зарахованого стажу для прийняття рішення щодо призначення пенсії.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду у справі.

Таким чином, станом на момент розгляду та вирішення цієї справи позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 та здійснити виплату пенсії, починаючи з часу подання заяви про призначення пенсії, є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 496,20грн, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №11 від 01.12.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.06.1996 по 20.05.2000, з 28.03.2003 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 01.11.2021 до пільгового стажу за Списком № 2, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII, пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду у справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик