Справа № 400/218/23
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 р. № 400/218/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, щодо відмови в переведенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , згідно пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262- XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненних з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років, згідно з пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року X» 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненних з військової служби, та деяких інших осіб», в розмірі передбаченному пункту «а» статті 13 цього закону з часу настанння права на таку пенсію, та з урахуванням основних та щомісячніх додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, згідно довідки Депертаменту з питань виконання кримінальніх покарань про розмір грошового забезпечення від 12.08.2021 року №9/3-594, а саме - з 16.11.2022 року, перерахувати та виплатити зазначенну пенсію

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка має право на перерахунок пенсії згідно пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262- XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненних з військової служби, та деяких інших осіб», однак відповідач протиправно відмовив позивачці у переведенні на вказаний вид пенсії.

Ухвалою від 12.01.23 року судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ ПФУ в Миколаївській області. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивачка перебуває на обліку з 01.11.2017 та отримує пенсію відповідно до пункту б статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб звільнених військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262). Оскільки, вислуга років позивачки на день звільнення та призначення пенсії становить 18 календарних років 3 місяці 19 днів, то відсутні підстави для переведення позивачки на пенсію згідно п. а ст. 12 Закону № 2262.

За наведеного, просив у позові відмовити повністю.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 , з 12.07.99 року по 31.10.2017 року проходила службу в органах Державної кримінально- виконавчої служби України в державної установі «Миколаївський слідчий ізолятор». На день звільнення вислуга років в Державній кримінально-виконавчій службі України становила: 18(вісімнадцать) років 03(три) місяці 19(дев`ятнадцать) днів.

Відповідно до наказу начальника державної установи « Миколаївський слідчий ізолятор» від 31.10.2017 року № 63/ОС-17, позивачку було звільнено зі служби відповідно до пункту 2 (через хворобу) статті 77 Закону України « Про Національну поліцію» 31.10.2017 року.

Згідно довідки № 20/8-124 від 16.11.2022 року виданою державною установою « Миколаївський слідчий ізолятор» вислуга років позивачки станом на день звільнення зі служби в календарному обчислені становить: 18 (вісімнадцать) років 03 (три) місяці 19 (девятнадцать) днів, а у пільговому обчислені становить: 24 (двадцать чотири) роки 04 (чотири) місяці 25 (двадцать п`ять) днів , загальний страховий стаж на день звільнення становить: 27 (двадцать сім) років 10 (десять) місяців 27 (двадцать сім) днів.

З 01.11.2017 року позивачка перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років призначену відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - ЗУ № 2262-ХІІ).

Вважаючи, що пільгова вислуга років (станом з 01.10.2017 по 30.09.2018 року) складає більше ніж 23 календарних років 6 місяців, вбачаються підстави для переведення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 ЗУ № 2262-ХІІ, оскільки вислуга років для призначення пенсії на день звільнення у пільговому обчисленні становить 24( двадцать чотири) роки 04 ( чотири) місяці 25 (двадцать п`ять) днів що, є достатньою підставою для набуття права на вказаний вид пенсії.

Вважаючи відмову ПФУ протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивачка звернулася до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спір у цій справі зводиться до вирішення питання про те, яка саме (календарна чи пільгова) вислуга є підставою для переведення з одного виду пенсії на інший.

Суд зауважує, що обчислення вислуги як календарної, так і пільгової сторонами визнається та не оспорюється.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 17.07.1992 в редакції спірних правовідносин (далі -Закон №2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції,Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом.

Так, відповідно до пункту а частини першої статті 12 Закону №2262, (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що пенсія за вислугу років призначається а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж", «з» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з пунктами а - в статті 17 Закону №2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба; служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ встановлено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За змістом статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" на підставі якої позивачці обраховано вислугу, яка у пільговому обчисленні становить 24 роки 04 місяців 25 днів, що, як наголошує суд, відповідачем не заперечується.

Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у

мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 3 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон N2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, в якій суд касаційної інстанції сформулював, зокрема, наступні висновки:

1) в цілях Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів);

2) для призначення пенсій за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 згаданого Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 171 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

З обставин справи вбачається, що права позивача, зумовлені відмовою в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", порушені.

З метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача перевести позивачку на пенсію за вислугу років. Водночас у контексті вказаного суд акцентує увагу на наступному.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 02 листопада 2006 року Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 (далі Порядок № 3-1).

Відповідно до пункту 4 Порядку №3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності його законним представником за місцем його проживання.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про переведення на пенсію за вислугою років позивачка звернулася до відповідача 30.11.2022 року.

Згідно з пунктом 18 Порядку №3-1 рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Відповідно до статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Зважаючи на те, що позивачка із заявою про переведення на пенсію за вислугою років звернулася до пенсійного органу 30.11.2022, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 30.11.2022 року.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача з 30.11.2022 перевести позивачку з пенсії по пункту «б» статті 12, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ на пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та здійснити перерахунок і виплату пенсії.з урахуванням виплачених сум.

Суд вважає, що оскільки рішення про переведення пенсії за вислугою років згідно п. а ст. 12 Закону 2262 Головним управлінням ще не приймалось, то вимога про здійснення такого переведення пенсії з урахуванням перерахунку згідно довідки про грошове забезпечення від 12.08.2021 № 9/3-594 стосуються правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, щодо відмови в переведенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , згідно пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262- XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненних з військової служби, та деяких інших осіб».

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перевести ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на пенсію за вислугу років, згідно з пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненних з військової служби, та деяких інших осіб» з 30.11.2022 року.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя А. П. Фульга