Справа № 932/2904/20 (2-а/932/632/20)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 932/2904/20 (2-а/932/632/20)
(суддя Цитульський В.І., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у справі №932/2904/20 (2-а/932/632/20) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 березня 2020 року звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради згідно з яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №257712800 від 25.02.2020 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що надані відповідачем докази підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Постановити окрему ухвалу стосовно судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська через неправильне застосування норм матеріального права та грубі порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, які мають значення для її вирішення.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що згідно з постановою серії РАП №257712800 від 25 лютого 2020 року винесеною посадовою особою відповідача « 12 лютого 2020 року о 09:58 годині транспортним засобом TOYOTA COROLLA, р.н. НОМЕР_1 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою Д1051 вул. Січових Стрільців (вул. Артема), від вул. Шевченка до просп. Дмитра Яворницького м. Дніпро з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування», чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортного засобу затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 року №1342 та скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП (а.с.7).

Правомірність дій відповідача та законність і обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 152-1 КУпАП встановлено, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів встановлюють Правила паркування транспортних засобів затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342 (далі Правила).

Відповідно до пункту 26 вищезазначених Правил користувач зобов`язаний поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху та сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.

У разі сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування через паркувальний автомат або шляхом придбання паркувального талона - розмістити у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу платіжний документ у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки.

Після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування.

Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

При цьому, пунктом 4 Правил надано роз`яснення поняттю місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху.

Крім того, пунктами 12, 13, 14 Правил (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що майданчики для паркування обладнуються відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху.

Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.

Відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами з розрахунку не менш як один автомат на 20 місць для паркування з обох боків уздовж проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги «мобільне паркування».

При цьому, пунктом 6.3.1 вимог ДСТУ 2587:2021 «Розмітка дорожня» Загальні технічні умови визначено, що основне призначення розмітки організація дорожнього руху забезпеченням візуального орієнтування водіїв під час вибору напрямку й режимів руху за різних дорожніх умов; інформування та попередження про небезпеку й умови руху; позначення ділянок для перетину проїзної частини пішоходами та велосипедистами.

Розмітка має бути видимою як у світлу, так і в темну пору доби протягом функціональної довговічності

З аналізу зазначених норм вбачається, що відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами та позначені дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою, при цьому така розмітка у відповідності до вимог ДСТУ 2587:2021 має забезпечити візуальне орієнтування.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до положень статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 1 статі 152-1 КУпАП відповідачем надано копії фотофіксації (а.с.85-86) з яких вбачається, що 12 лютого 2020 року о 09:58 годині автомобіль TOYOTA COROLLA, р.н. НОМЕР_1 здійснював стоянку більше 10 хвилин за адресою Д1051 вул. Січових Стрільців (вул. Артема), від вул. Шевченка до просп. Дмитра Яворницького м. Дніпро. Проте з зазначеної фотофіксації неможливо встановити факт інформування позивача про користування ним майданчиком для платного паркування (паркування зазначеного автомобіля в зоні дії майданчика для платного паркування), оскільки надані відповідачем копії фотофіксації не містять інформації щодо здійснення зазначеним автомобілем стоянки саме в зоні дії майданчика для платного паркування, який обладнано паркувальним автоматом та а/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги «мобільне паркування» та який позначено дорожнім знаком та суцільною синьою (блакитною) смугою, яка у відповідності до вимог ДСТУ 2587:2021 має забезпечити візуальне орієнтування, що виключає склад правопорушення передбачений ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач зазначеного обов`язку не виконав, а тому постанова серії РАП №257712800 від 25.02.2020 року є протиправною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги скаржника в апеляційній скарзі щодо постановлення окремої ухвали стосовно судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська через неправильне застосування норм матеріального права та грубі порушення норм процесуального права задоволенню не підлягають, оскільки неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 630,60 грн, згідно з платіжним дорученням №0549-5442-3408-0530 від 03.01.2023 року та апеляційна скарга підлягає задоволенню, зазначена сума судового підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Щодо заяви представника скаржника про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн від 03 лютого 2023 року, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження надання правничої допомоги позивачу до поданої заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 13.10.2022 року, копію акта від 02.02.2023 року, розрахунок витрат від 02.02.2023 року та копію квитанції від 18.01.2023 року.

Зважаючи на суть спірних правовідносин, складність цієї справи та те, що предметом спору у цій справі є оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача у розмірі 300 грн, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що розумним розміром відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за подання до суду такої апеляційної скарги та ознайомлення з матеріалами справи буде сума у розмірі 700 грн.

Ні підставі зазначеного колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у справі №932/2904/20 (2-а/932/632/20) скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії РАП №257712800 від 25.02.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення частини 1 статті 152-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань 700 (сімсот) гривень на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко