Справа № 526/1771/21
Суддя: Должко С. Р.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/1771/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

02.02.2023 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., секретаря Тараненко Т.І., представника позивача адвоката Сергієнка В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: м.Київ, вул.Федора Ернста, 3; Територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В, Полтавської області; третя особа: заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Кущій Володимир Володимирович, юридична адреса: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В, Полтавської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

З Гадяцького районного суду Полтавської області до Зіньківського районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: м.Київ, вул.Федора Ернста, 3; Територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В, Полтавської області; третя особа: заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Кущій Володимир Володимирович, юридична адреса: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В, Полтавської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи справа передана на розгляд судді Должко С.Р..

Ухвалою судді від 02.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року призначено по справі судовий розгляд.

В своїй заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що 03.07.2021 року, о 04 годині 35 хвилин, у м. Зіньків, Полтавської області на вулиці І.Петровського заступником командира батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кущій В.В. відносно нього складено постанову серії БАА № 119665, якою водія автомобіля Mersedes Benz Е300TD, д.н.з. НОМЕР_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він 03.07.2021 року, о 02 год 10 хв., в м.Гадяч по вул Панаса Мирного,46, керував автомобілем Mersedes Benz Е300TD, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та без реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 а, б ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

ОСОБА_1 з постановою не згоден.

Відповідач, представник Департаменту патрульної поліції, надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на виконання п. 4, 5, 6 спільного наказу ГУ НП та УПП в Полтавській області ДПП від 01.07.2021 № 658/50 наряд патрульної поліції у складі: заступника командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП ОСОБА_3 , заступили на нічну зміну чергування 02.07.2021 для патрулювання Полтавської області з метою виявлення порушень діючого законодавства в сфері безпеки дорожнього руху. Близько 01 год. 30 хв. 03.07.2021, під час патрулювання м. Гадяч, Миргородського району, Полтавської області, було виявлено порушення, ПДР, а саме: водій автомобіля MERSEDES BENZ Е 300 TD, номерний знак НОМЕР_1 , рухався із ввімкненим дальнім світлом фар при наявності зустрічного транспорту. У зв`язку із виявленим порушенням ПДР інспектори патрульної поліції вжили заходів щодо зупинки транспортного засобу. Після зупинки у водія гр. ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водій повідомив, що на місці пройти огляд не бажає, а згоден пройти такий огляд в медичному закладі. Гр. ОСОБА_1 було доставлено до найближчого закладу охорони здоров`я - Гадяцької ЦРЛ. Однак, по прибуттю виявилося, що в Гадяцькій ЦРЛ неможливо провести огляд на стан сп`яніння (зі слів чергового лікаря закінчилася ліцензія не проведення даного виду оглядів). У зв`язку із цим, особу було доставлено до Зіньківської ЦРЛ, яка територіально знаходилась найближче. В Зіньківській ЦРЛ гр. ОСОБА_1 відмовився проходити огляд за допомогою приладу Алкотестер, шляхом визначення кількості алкоголю у видихуваному, про що складено відповідний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наразі протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП перебуває на розгляді в Гадяцькому районному суді Полтавської області, справа № 526/1647/21. Окрім цього, на законну вимогу надати для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу гр. ОСОБА_1 відмовився. У зв`язку із вищевикладеним, відносно водія було також скалено постанову в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Посилання позивача на порушення порядку розгляду справи, не дотримання його прав, фальсифікації підпису в копії постанови є необгрунтованими та спростовуються матеріалами відеозапису. Також необгрунтованими є посилання позивача на застосування до нього фізичної сили, катування, та інших неправомірних дій з боку поліцейських. Крім цього заявлений розмір витрат є не спів розмірним із предметом позову, позовна вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката є такою, що не підлягає до задоволення, тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач, представник територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, не з`явився, належним чином повідомлений.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сергієнко В.І. з`явилися у судове засідання, позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які не підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення, та повідомили про безпідставне застосування працівниками поліції щодо ОСОБА_1 фізичної сили, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Норма ст.61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року у справі №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 цього Кодексу, покладено на органи національної поліції.

Згідно ст.254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею ст.251 КпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до постанови серія БАА № 119665 від 03.07.2021 року водія автомобіля Mersedes Benz Е300TD, д.н.з. НОМЕР_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він 03.07.2021 року, о 02 год. 10 хв., в м. Гадяч по вул Панаса Мирного,46, керував автомобілем Mersedes Benz Е300TD, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та без реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п.2.1а,б ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно повідомлення УПП в Полтавській області ДПП від 15.07.2021 №80-Аз/41/26/03-2021 наданого на адвокатський запит від 08.07.2021 (отриманий 13.07.2021), відповідно до розстановки сил та засобів батальйону УПП в Полтавській області ДПП на нічну зміну 02.07.2021 року; наряд патрульної поліції у складі заступника командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_3 на службовому транспортному засобі Peugeot 301 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , заступив на чергування для патрулювання Полтавської області.

На виконання пунктів 4-6 спільного наказу ГУНП в Полтавській області та УПП в Полтавській області ДПП від 01.07.2021 №№658/50, представники ГУНП в Полтавській області та УПП в Полтавській області ДПП починаючи з 01 до 31 липня 2021 року організовують виїзди спільний мобільних груп в межах Полтавського, Кременчуцького, Миргородського та Лубенського районів з метою виявлення фактів порушень діючого законодавства в сфері безпеки дорожнього руху.

Вищевказані працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_8 03.07.2021 року на вказаному транспортному засобі Peugeot 301, близько 01:20 години несли патрулювання у м. Гадяч Миргородського району Полтавської області. Рухаючись вулицями міста Гадяч, о 01:23 годині (згідно відеозапису наданого поліцейськими) поліцейські з невідомих причин та підстав почали переслідувати легковий автомобіль, який рухався їм на зустріч. З цією метою поліцейські розвернули на автодорозі свій транспортний засіб і продовжили рух за автомобілем, який безпідставно переслідували, по вулиці П.Мирного у м.Гадяч. Коли автомобіль, який переслідували працівники поліції, зупинився о 01:23 годині біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , працівники поліції зупинили поряд свій службовий транспортний засіб. Один з поліцейських вийшов зі службового автомобіля.

В цей час з автомобіля, який переслідували працівники поліції, вже вийшли ОСОБА_4 - водій який керував цим транспортним засобом, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - громадяни які їхали у цьому автомобілі в якості пасажирів. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пішли у своє домогосподарство, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_11 залишився біля автомобіля, щоб вияснити, яка причина того, що до їхнього домогосподарства приїхав наряд патрульної поліції.

Працівники патрульної поліції, невідомо по якій причині, вирішили, що автомобілем який вони щойно переслідували керував ОСОБА_1 та почали безпідставно пред`являти йому претензії з приводу того, що водій цього транспортного засобу не зупинився на вимогу працівників поліції. ОСОБА_1 пояснив, що ніякої вимоги про зупинку він не бачив і не чув, що жодних порушень правил дорожнього руху цей транспортний засіб, та його водій не вчиняли, що застосування працівниками превентивних заходів до нього особисто є незаконним так як цим автомобілем він не керував, а також прохав надати йому докази порушення, яке інкримінується водію транспортного засобу.

Про те, що за кермом транспортного засобу був ОСОБА_4 - син ОСОБА_1 , він працівників поліції не повідомляв, так як мав на це законне право згідно Конституції України. Окрім того працівники поліції не надавали жодних доказів причетності водія чи транспортного засобу до порушень ПДР, не повідомили жодних законних підстав, передбачених ЗУ «Про національну поліцію» для застосування превентивних заходів як щодо ОСОБА_1 , так і щодо водія автомобіля.

Працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , діючи протиправно, грубо порушуючи Конституцію України, Закону України «Про національну поліцію», інші нормативні акти якими мали б керуватися у своїй діяльності, безпідставно застосували щодо ОСОБА_1 фізичну силу. В результаті застосування фізичного насильства заподіяли ОСОБА_1 ударів тупими твердими предметами в область голови, верхньої щелепи в області зубів, запхали його у їхній службовий автомобіль де замкнули, тобто вчинили протиправне його затримання та позбавлення волі. Все це відбувалося в присутності свідків - сусідів ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та його дружини ОСОБА_5 .

З відповідними заявами ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів та зафіксував заподіяні йому працівниками поліції тілесні ушкодження шляхом звернення у медичні установи за медичною допомогою. Після цього працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_8 протиправно, проти його волі доставили ОСОБА_1 до приміщення КПП «Гадяцька ЦРЛ». Тут вони вимагали від ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Драгер, а в разі відмови - пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 пояснив, що він не водій і підстав для проведення такого огляду у працівників поліції не має.

Біля приміщення КНП «Гадяцька ЦРЛ» працівники поліції запросили двох громадян, щоб ті засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як з використанням спеціального технічного засобу «Драгера» так і в закладі охорони здоров`я - КНП «Гадяцька ЦРЛ». Встановивши, що КНП «Гадяцька ЦРЛ» не має дозволу на проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , діючи протиправно, доставили своїм службовим автомобілем ОСОБА_1 у м. Зіньків, що на відстані 40 км від міста Гадяч, до Зіньківської районної лікарні, протиправно вимагаючи від нього проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як водія.

Перебуваючи біля приміщення Зіньківської районної лікарні, заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 протиправно, порушуючи вимоги норм КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015р.), порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, грубо порушуючи право на захист особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не маючи жодного доказу вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, 03.07.2021 року о 4 год. 35 хв., на вул. І.Петровського, 21, у м.Зіньків, Полтавської області, незаконно склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №119665 щодо громадянина ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, яке ОСОБА_1 не вчиняв.

Окрім того, продовжуючи діяти протиправно, отримавши відмову від ОСОБА_1 підписувати копію постанови, не надав особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності копію винесеної Постанови. Підписи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, які маються у пунктах 8 та 9 Постанови не належать ОСОБА_1 і виконані не ним.

Частиною 1 статті 126 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Крім цього з копії постанови, яка мається в матеріалах справи не вбачається, що посадові особи поліції, складаючи постанову, роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, не надавали можливості скористатись своїми правами на адвоката та надати свої пояснення та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено відповідними статтями КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 N 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853.

Отже відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП настає в разі керування транспортним заcобом особою, яка не має при собі або не пред`явила посвідчення водія та реєстраційного документу.

ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Отже він не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення. У матеріалах адміністративної справи не мається жодного доказу того, що ОСОБА_1 керував вказаним у постанові автомобілем MERSEDES BENZ Е 300TD, реєстраційний номер НОМЕР_1 03.07.2021 року о 02 год. 10 хв.

При цьому, 03.07.2021 о 02 год. 10 хв. (як зазначено в Постанові) ОСОБА_1 не міг взагалі керувати цим транспортним засобом, так як він був протиправно затриманий працівниками поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ще о 01 год. 30 хв. 03.07.2021 і з того часу та до 05 год.37 хв. 03.07.2021 року перебував з вказаними поліцейським, будучи протиправно затриманий, у їхньому службовому автомобілі та під їхнім постійним наглядом. Постанову складено не на місці вчинення так-званого правопорушення - а взагалі у іншому місті Зіньків, що за 40 км від міста Гадяч. Відео фіксація проводилася не безперервно, на відео матеріалах не зафіксовано чітке зображення транспортного засобу (його марку, колір, номерний знак). Не ідентифікована і не зафіксовано особа водія, який перебував за кермом автомобіля в момент коли поліцейські до нього під`їхали, а сам ОСОБА_15 заперечує даний факт.

В постанові про адміністративне правопорушення не вказані серійний номер відеореєстратора за допомогою якої відбулася фіксація порушення, а також, не вказано серійні номери флеш карти, на яку проводилася відеофіксація, чим порушено ст.283 КУпАП України. ОСОБА_1 не були роз`яснені, права, не дана можливість ознайомитися з матеріалами справи, не було можливості надати письмові пояснення. У ОСОБА_1 не було можливості заявляти клопотання, не було можливості скористатися юридичною допомогою адвоката. Автомобіль, зазначений у постанові належить не ОСОБА_1 , а іншій особі. При цьому відсутні будь-які докази того, що саме цей транспортний засіб переслідувався працівниками патрульної поліції 03.07.2021 о 01:23 год.. До ОСОБА_1 було застосовано як фізичне насилля так і психологічний тиск, катування з боку працівників поліції.

Крім цього рапорт, пояснення працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, - постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а. Також Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Таким чином поліцейським Кущій В.В. не доведено ні факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення ні його вини. Інспектором не представлено жодних беззаперечних доказів, які б слугували підставою для прийняття оскаржуваної постанови, і, відповідно, підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245,280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Частиною 1 ст. 271 КУпАП встановлено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Виходячи зі змісту ст.7,217,221,246,254 КУпАП України суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v.Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається противоправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, відеозаписом, тощо.

Згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Порядок складення протоколів про адміністративні правопорушення працівниками поліції деталізовано в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція №1395).

Згідно п. п. 1-2 р. II Інструкції №1395 протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються:

1)письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності;

2)акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання;

3)акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння;

4)інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

За наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу. Під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин ( п. 2.5 ПДР України). Порядок огляду водія на стан алкогольного та іншого сп`яніння чітко та послідовно визначений ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За змістом частин 2, 3, 5 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія на стан алкогольного сп`яніння або щодо перебування його під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або щодо перебування його під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, затверджується управлінням охорони здоров`я в місцевих державних адміністраціях. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння або щодо перебування його під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку ( 1103-2008-п ), визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N1103 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» передбачено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС, при цьому огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, а результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення вразі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Розділом ІІ (п.1) «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженого. Наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року/далі по тексту Інструкція/ визначено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння з а наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції. Огляд на стан сп`яніння проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Згідно абз. 1 п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

А згідно п. п. 6, 10, 11 р. II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

У відповідності з вимогами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п.161, Series A заява № 25).

Як вбачається з матеріалів справи працівниками поліції було долучено диск відеозйомки вчинення ОСОБА_1 правопорушення, який приєднано до матеріалів справи (а.с.157).

В судовому засіданні було встановлено, що відеофіксація у передбачений ЗУ «Про національну поліцію» та «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» працівниками поліції не проводилася.

Крім того, із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, вбачається, що відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з моменту початку виконання службових обов`язків поліцейськими безперервно до її завершення не велася.

Так, відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Вказані вимоги поліцейськими виконані не були, що свідчить про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що саме, ОСОБА_1 , керував автомобілем. Зокрема, він також зазначав працівникам поліції, що взагалі не керував автомобілем, однак, його пояснення до уваги не прийняли. Крім цього, протокол про адміністративне правопорушення було складено через великий проміжок часу, не на місці зупинки транспортного засобу, а в іншому місці за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, враховуючи вимоги пунктів 2, 5 розділу ІІ Інструкції №1026 до матеріалів справи повинно бути додано безперервний відеозапис на якому повинно бути зафіксовано процес виконання екіпажем поліції своїх службових обов`язків, які полягають у діях спрямованих на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Окрім того, з вимог Інструкції №1026 вбачається, що на відеозаписах повинні міститися дата та час їх проведення, чого немає на наявних у матеріалах справи файлах.

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 року Верховний Суд України у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення. У протоколі, доданому до матеріалів справи, відсутній будь-який запис про причину зупинки транспортного засобу за кермом якого, нібито, перебував ОСОБА_1 .. Також, відсутня відеофіксація будь-якого порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 ..

З матеріалів справи не зрозуміла причина зупинки автомобіля Mersedes Benz, E300TD д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки докази того що малося порушення п.19.2 ПДР відсутні, посадові особи поліції складаючи постанову не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, не надавали можливості скористатись своїми правами на адвоката та надати свої пояснення та заперечення. З переглянутого відеозапису не видно, хто саме, перебував за кермом автомобіля та державний номерний знак даного транспортного засобу. Крім цього, безперервна відеозйомка подій не велася, відсутні докази того, чи працював відеореєстратор у службовому автомобілі та причина його вимикання. Також, відсутні свідки правопорушення з переглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що свідки з`явилися біля медичного закладу, приміщення КНП «Гадяцька ЦРЛ».

У відповідності до п. 6 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 N 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України 09.11.2015 № 1452/735, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за № 1413/27858.

Окрім того, У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, законодавством передбачений порядок направлення водія на огляд, форма цього направлення. Належним і допустимим доказом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння є направлення водія на огляд (Додаток 1 до Наказу МВС України 09.11.2015 № 1452/735В).

Наявність направлення є важливим документом, оскільки достовірно визначає місце час його видачі, тобто доказує час скоєння відмови від медичного огляду (в разі такої), що підлягає доказуванню, і є складовою змісту протоколу визначеною ст. 256 КУпАП.

Вказані обставини викликають обґрунтовані сумніви в належності наявних у справі відеозаписів та можливості їх використання в якості доказів.

Також, слід наголосити на тому, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Разом з цим згідно ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять» підписом є реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що підписанням протоколу та інших документів, які додаються до нього посадова особа, яка його складає та свідки й потерпілі (за наявності) підтверджують достовірність викладених у цих документах відомостей та надають їм юридичної сили.

Частинами 5-6 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Дані обставини унеможливлюють повний та всебічний розгляд справи відносно

ОСОБА_1 та фактично позбавляють можливості з`ясувати всі обставини справи і вирішувати справу по суті у встановлені чинним законодавством спосіб та строки.

З огляду на наведене, на порушення вище вказаних вимог ст.256 КУпАП, дії, що поставлені ОСОБА_1 у провину, фактично не визначені та неконкретні, що позбавляє можливості надати їм вірну правову оцінку. При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребовувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено в п. 4-5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, уповноважені особи органів поліції повинні з`ясувати чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці), чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката, що не було зроблено працівниками поліції, а також не було конкретизовано пункт якого нормативно правового акту порушив позивач.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, доводи позивача, якими він разом зі своїм представником заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення (постанови) з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства. Належних доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Отже, за таких обставин, судом встановлено, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною через відсутність доказів про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова поліцейського за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх належних та допустимих доказів, а позовна заява підлягає задоволенню.

Оскаржувану постанову ОСОБА_1 не отримував після її складання, а отримав лише 16.07.2021 року. Тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання про поновлення строку на звернення до суду, оскільки такий строк пропущено з поважних причин.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05липня 2012року N5076-VI"Проадвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1Закону N5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19Закону N5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне адміністративне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.132КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги від 19.07.2021 року №24-2/2021, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги (розрахунок), акт виконаних робіт від 22.07.2021 року, рахунок-фактуру від 22.07.2021 року на суму 8546,01 грн..

Як вбачається із акту виконаних робіт, адвокатом Сергієнко В.І. було надано ОСОБА_1 правову допомогу наступного характеру: написання позовної заяви, підготовка додатків до неї, фактичні витрати на кореспонденцію, складання адвокатського запиту на суму 8546,01 грн..

Згідно з ч.ч.6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак відповідач, на котрого покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подавав до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, судом встановлено, що позивач поніс у даній справі 8546,01 грн. витрат на правничу допомогу і стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат, а тому дана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління патрульної поліції у Полтавській області на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати покласти на відповідача в порядку передбаченому ч.1 ст.139 КАС України

Керуючись ст. ст. 251,252, 268, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262,263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: м.Київ, вул.Федора Ернста, 3; Територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В, Полтавської області; третя особа: заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Кущій Володимир Володимирович, юридична адреса: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В, Полтавської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задоволити.

Визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та поновити пропущений строк на оскарження постанови від 03.07.2021 року Серія БАА № 119665 за ч.1 ст.126 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серія БАА № 119665 від 03.07.2021 року, винесену заступником командира батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кущій В.В. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягти із Головного управління патрульної поліції у Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 - 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 копійок судових витрат та витрати на правничу допомогу в розмірі 8546 (вісім тисяч п`ятсот сорок шість ) 01 грн., а всього на суму 11270 (одинадцять тисяч двісті сімдесят ) грн. 01 коп..

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Написано власноручно.

Повний текс рішення виготовлено 07 лютого 2023 року.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко