Справа № 120/8907/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 лютого 2023 р. Справа № 120/8907/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

31.10.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач).

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» про притягнення до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення у виді догани та позбавлення додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн за вересень 2022 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за вересень 2022 року у розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до п. 4, 8 оскарженого наказу його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн за вересень 2022 року.

Позивач не погоджується із вказаним наказом в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Мотивує неправомірність наказу тим, що йому у провину безпідставно поставлено вчинення дисциплінарного проступку у формі невиконання наказу командира. Просить врахувати, що причиною невиконання наказу стало його перебування на стаціонарному лікуванні у період коли повинно було виконуватися поставлене командиром завдання.

На думку позивача, неправомірність застосування щодо нього дисциплінарного стягнення у виді догани є прямою підставою для присудження в його користь невиплаченої додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн за вересень 2022 року, адже підставою позбавлення права на її отримання стало накладення дисциплінарного стягнення.

Також позивач вказує, що відповідачем порушено порядок проведення службового розслідування. Порушення процедури полягали у не доведенні до його відома інформації про проведення службового розслідування та не ознайомленні із правами та обов`язками передбаченими у процедурі службового розслідування.

Ухвалою від 04.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Сторонам публічно правового спору встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач не погодився із позовними вимогами та 24.11.2022 подав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення наведених позивачем обставин та вимог вказав, що згідно бойового наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 № 57 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі ОСОБА_1 відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань (Донецької області), дата прибуття - 05.09.2022.

31.08.2022 та 04.09.2022 зміст завдання доведено до відома позивача.

За словами відповідача, позивач неправомірно відмовився виконувати бойовий наказ командира військової частини, чим вчинив дисциплінарний проступок, який і став підставою для застосування щодо нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Крім цього, відомості про невиконання позивачем наказу надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перевірки наявності у поведінці ОСОБА_1 складу злочину.

Що ж до причин невиплати додаткової винагороди за вересень 2022 року, то відповідач зіславшись на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 пояснив, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Із вказаних підстав відповідач вважає спірний наказ правомірним і таким, що не підлягає скасуванню.

12.12.2022 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач звертає увагу на невідповідності відзиву вимогам процесуального закону та просить не брати його до уваги.

Аргументи позивача про невідповідність відзиву вимогам процесуального закону оцінюються критично, оскільки відзив підписано особою, яка виконувала обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 та судячи із зазначеної інформації вправі діяти від імені відповідача в порядку самопредставництва. Інші недоліки відзиву про які зазначив позивач носять формальний характер та не вказують на недопустимість відзиву як заяви по суті справи.

Щодо суті спірних правовідносин, позивач узагальнено пояснив, що в період виконання наказу він перебував на стаціонарному лікуванні і фізично не міг прибути у вказаний командиром пункт. Позивач вважає, що приймаючи рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідач взагалі не надав оцінки вказаній обставині (факту його перебування на стаціонарному лікуванні). Це призвело до незаконного висновку про безпідставне невиконання наказу, що стало причиною для протиправного притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Надавши оцінку аргументам сторін, що викладені у заявах по суті справи, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в особовому складі НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 26.02.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 33 старшого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення і призначено водієм 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти (а.с. 44).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 № 79 ОСОБА_1 переміщено на посаду водія 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти (а.с. 47).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 № 212 ОСОБА_1 переміщено на посаду водія 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти (а.с. 45).

Відповідно до бойового наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 № 57 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і позивача, відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань (Донецької області), дата прибуття - 05.09.2022.

Відповідач аргументував власну позицію у справі тим, що зміст завдання передбаченого наказом тво командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 № 57 доведено до відома військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_1 Вперше це мало місце 31.08.2022, а вдруге 04.09.2022. При цьому про ознайомлення позивача із завданням 04.09.2022 свідчить лист ознайомлення про доведення бойового наказу № 57 від 31.08.2022 та акт про причини відсутності підпису старшого солдата ОСОБА_1 на листі ознайомлення (а.с. 51-52).

В подальшому 06.09.2022 начальником штабу першим заступником командира батальйону ОСОБА_2 підготовлено рапорт, у якому він просив призначити службове розслідування по факту невиконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57, в тому числі і щодо ОСОБА_1 (а.с. 53).

На підставі рапорту від 06.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 08.09.2022 № 303 яким призначено службове розслідування по факту невиконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57 (а.с. 54-55). Із наказом від 08.09.2022 № 303 позивача ознайомлено, про що свідчить його особистий підпис на останній сторінці наказу (а.с. 55).

В процесі службового розслідування позивач надав пояснення та зауважив, що в період виконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57 перебував на стаціонарному лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 67-68).

Результат службового розслідування оформлено актом від 26.09.2022 (затверджено 26.09.2022) який доведено до відома позивача 29.09.2022 (а.с. 70 73).

В акті від 26.09.2022 зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушено вимоги статей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В акті зазначено, що порушення полягало у невиконанні бойового завдання на підставі наказу від 31.08.2022 № 57, а його причиною стала особиста бездіяльність, самоусунення від своїх обов`язків, недисциплінованість та безвідповідальність, з поміж інших, старшого солдата ОСОБА_3 (а.с. 70).

Актом службового розслідування запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а.с. 72).

На підставі акту службового розслідування від 26.09.2022 прийнято наказ від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» (а.с. 74-76).

Наказом від 26.09.2022 № 320 (пунктами 4 та 8) ОСОБА_1 вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності, накладено на нього дисциплінарне стягнення «догана» та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 30000 грн за вересень 2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби.

ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом № 320 від 26.09.2022, про що складено акт від 29.09.2022 (а.с. 77).

В подальшому позивач із Наказом від 26.09.2022 № 320 (пунктами 4 та 8) не погодився та оскаржив його до суду. Ключовими аргументами позову є твердження позивача про те, що в період виконання бойового завдання згідно наказу від 31.08.2022 № 57 він перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, що й стало причиною тимчасової неможливості виконання обов`язків військової служби за посадою.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується такими мотивами.

При розгляді цієї справи суд, із урахуванням доводів сторін, зауважує, що спір стосується неналежного виконання військовослужбовцем своїх обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності із цих підстав. Тому, для правильного вирішення цієї справи необхідно надати оцінку обсягу обов`язків позивача який є військовослужбовцем та обставинам виконання (невиконання) ним завдання згідно наказу від 31.08.2022 № 57, адже саме його діяння при виконанні цього наказу кваліфіковано як дисциплінарний проступок, вчинення якого стало підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом раніше, позивач проходить військову службу в Силах територіальної оборони Збройних Сил України (призначений на посаду у військовій частині НОМЕР_1 ).

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву» сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони

На громадян України зарахованих до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України поширюється дія статутів Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах врегульовані Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування унормовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, що затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

На порушення вказаних Статутів зіслався відповідач як на підставу притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Зокрема позивачу поставлено у вину порушення вимог пунктів 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби та пунктів 1-4 Дисциплінарного статуту (а.с. 75).

Відтак, при перевірці правомірності застосованого щодо позивача дисциплінарного стягнення суд повинен надати оцінку обов`язкам, що встановлені вказаними статтями та характеру їх виконання чи невиконання позивачем з огляду на фактичні обставини встановлені під час службового розслідування.

Згідно пункту 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (п. 2).

У пункті 3 Дисциплінарного статуту йдеться про шляхи забезпечення військової дисципліни, а пунктом 4 передбачено обов`язки, які покладає на кожного військовослужбовця військова дисципліна. До них зокрема належать: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Що ж до норм Статуту внутрішньої служби, які за словами відповідача порушив позивач (п. 11, 14, 16, 17, 38), то ними передбачено наступне.

Згідно пункту 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (п. 14 Статуту внутрішньої служби).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п. 16 Статуту внутрішньої служби).

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (п. 17 Статуту внутрішньої служби).

Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то суд при наданні оцінки цьому елементу проступку враховує, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно п. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання п. 85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 3 Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються, з поміж іншого: неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню.

Судом встановлено, що 06.09.2022 начальником штабу першим заступником командира батальйону ОСОБА_2 підготовлено рапорт, у якому він просив призначити службове розслідування по факту невиконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57, в тому числі і щодо ОСОБА_1 (а.с. 53).

На підставі рапорту від 06.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 08.09.2022 № 303 яким призначено службове розслідування по факту невиконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57 (а.с. 54-55).

Результат службового розслідування оформлено актом від 26.09.2022 (затверджено 26.09.2022) який доведено до відома позивача 29.09.2022 (а.с. 70 73).

Оглянувши акт службового розслідування від 26.09.2022 та прийнятий на його підставі наказ від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» (а.с. 70-76), суд встановив таке.

У вказаних документах зазначено, що згідно бойового завдання тво командира військової частини НОМЕР_1 оформленого наказом № 57 від 31.08.2022, позивача відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), дата прибуття 05.09.2022.

Матеріалами службового розслідування задокументовано, що суть наказу № 57 від 31.08.2022 усно доведено до відома військовослужбовців (у тому числі й позивачу) 31.08.2022.

Вдруге зміст наказу № 57 від 31.08.2022 доведено позивачу 04.09.2022 коли він перебував на стаціонарному лікування. Однак позивач відмовився підписати акт про ознайомлення із цим наказом про що свідчить лист ознайомлення про доведення бойового наказу № 57 від 31.08.2022 та акт про причини відсутності підпису старшого солдата ОСОБА_1 на листі ознайомлення (а.с. 51-52).

При цьому, безспірною є та обставина, що бойове завдання оформлене наказом № 57 від 31.08.2022 позивач не виконав та 05.09.2022 в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не прибув.

Формально це можна вважати проявом пасивної поведінки позивача (бездіяльністю), що призвела до порушення приписів ст. 3 Дисциплінарного статуту яка зобов`язує неухильно виконувати вимоги накази командирів та п. 11 Статуту внутрішньої служби яка покладає на військовослужбовця обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Однак поняття «дисциплінарний проступок» є значно ширшим та охоплює не лише діяння військовослужбовця та його наслідки, але й інші обов`язкові ознаки, наявність яких слід встановити у складі проступку при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Перш за все суд зауважує, що в акті службового розслідування від 26.09.2022 ознаки дисциплінарного проступку позивача описано у такий спосіб.

Вина військовослужбовців: старшим солдатом ОСОБА_1 порушено вимоги статей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилася: причиною правопорушення стали особиста недисциплінованість та безвідповідальність старшого солдата ОСОБА_3 .

Причини та умови, що сприяли правопорушенню: причиною правопорушення стали особиста бездіяльність, самоусунення від своїх обов`язків, недисциплінованість та безвідповідальність військовослужбовців (у тому числі й позивача).

Поряд із цим актом службового розслідування задокументовані й інші обставини, які не узгоджуються із описаним відповідачем складом дисциплінарного проступку.

Зокрема зазначено, що 01.09.2022 старший солдат ОСОБА_1 особисто без направлення медичної служби медичного пункту військової частини НОМЕР_1 звернувся до Козятинської ЦРЛ Козятинської міської ради та в телефонному режимі повідомив про госпіталізацію. 09.09.2022 позивач виписаний із лікарні. Рапортом тво начальника медичної частини медичного пункту військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 оформлено направлення позивача на ВЛК для визначення ступеня придатності для проходження військової служби. ОСОБА_4 10.09.2022 вибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження ВЛК (а.с. 56, 71-зворот).

Крім цього із матеріалів службового розслідування судом встановлено, що 10.09.2022 позивач звертався до тво командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом та просив направити його для проходження ВЛК у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я (а.с. 62).

На підставі цього рапорту, тво командиром військової частини НОМЕР_1 позивачу оформлено направлення від 10.09.2022 № 121 на медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності до проходження військової служби (а.с. 63).

До матеріалів службового розслідування долучено також медичну характеристику на старшого солдата ОСОБА_1 від 15.09.2022 (п. 55 додатку до акту службового розслідування та а.с. 64). Із цього документу судом встановлено, що 18.07.2022 позивач звернувся до медичної частини військової частини НОМЕР_1 із скаргою на значне погіршення стан здоров`я та був направлений на ВЛК до Козятинської ЦРЛ. Рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 27.07.2022 визнаний обмежено придатним до військової служби. 16.08.2022 направлений на консультацію ендокринолога до ВМКЦ ЦР де отримав направлення у Вінницький обласний ендокринологічний диспансер. 31.08.2022 ендокринологом ІНФОРМАЦІЯ_5 був направлений на стаціонарне лікування. 09.09.2022 виписаний із лікування.

Факт перебування позивача у період із 01.09.2022 по 09.09.2022 на стаціонарному лікуванні підтверджується також випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4649 (а.с. 20).

Проаналізувавши вказані вище обставини, суд доходить висновку, що причиною не виконання позивачем завдання тво командира військової частини НОМЕР_1 оформленого наказом № 57 від 31.08.2022 та не прибуття 05.09.2022 в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) стало перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні із 01.09.2022 по 09.09.2022, тобто в період коли таке завдання мало виконуватися.

Із цих підстав суд вважає, що у бездіяльності позивача яка полягала у невиконанні наказу № 57 від 31.08.2022 відсутня вина у порушенні пунктів 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, адже перебуваючи на стаціонарному лікуванні позивач був позбавлений можливості виконати поставлене командиром завдання із причин, що не залежали від його волі.

При цьому суд зауважує, що практично усі медичні документи із історії хвороби позивача були наявними у матеріалах службового розслідування однак належної оцінки їм не надано. Крім цього, суб`єктом проведення службового розслідування у акті від 26.09.2022 описано факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період із 01.09.2022 по 09.09.2022, однак попри це зроблено висновок, що причиною правопорушення стали особиста бездіяльність позивача, його самоусунення від своїх обов`язків, недисциплінованість та безвідповідальність.

Цей висновок суперечить встановленим при проведенні службового розслідування обставинам та вказує на те, що службове розслідування щодо позивача проведено необ`єктивно, поверхнево, обставинам які ним встановлені надано помилкову оцінку, внаслідок чого зроблені відносно позивача висновки суперечать фактичним обставинам.

Відповідно до п. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно п.п. «б» п. 48 Дисциплінарного статуту, одним із дисциплінарних стягнень яке може бути накладено на військовослужбовця є «догана».

Аналізуючи норми пунктів 48 та 86 Дисциплінарного статуту суд зауважує, що рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді догани може бути прийнято тільки у випадку повного доведення вини військовослужбовця у вчиненні дисциплінарного проступку.

Однак приймаючи спірний наказ від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» та накладаючи на позивача дисциплінарне стягнення (п. 4 та п. 8) відповідач зіслався на висновки акту службового розслідування від 26.09.2022 які, як вказано судом раніше, не підтверджують та не доводять наявності у діях (бездіяльності) позивача складу дисциплінарного проступку.

Із цих мотивів суд доходить висновку, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано щодо нього дисциплінарне стягнення у виді догани неправомірно та за відсутності для цього підстав. Тому, наказ від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» у частині яка стосується позивача (п. 4 та п. 8) є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за вересень 2022 року у розмірі 30000,00 грн, то суд зазначає, що така є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в спірній частині, адже єдиною підставою для позбавлення позивача додаткової винагороди стало притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у виді догани за відмову виконати бойовий наказ. Оскільки судом встановлено, неправомірність пунктів 4 та 8 наказу від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» та безпідставність висновків відповідача про відмову позивача виконати бойовий наказ (причиною невиконання стало перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні), позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткової винагороди підлягає задоволенню.

Оцінюючи аргументи відповідача про те, що позивач особисто без направлення медичної служби військової частини НОМЕР_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд керується такими мотивами.

Як встановлено раніше із медичної характеристики на старшого солдата ОСОБА_1 від 15.09.2022 із скаргами на раптове погіршення стану здоров`я до медичної служби військової частини НОМЕР_1 він почав звертатися у липні 2022 року. Зокрема 18.07.2022 позивач був направлений медичною частиною військової частини НОМЕР_1 на ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 27.07.2022 позивача визнано обмежено придатним до військової служби. 16.08.2022 направлено на консультацію ендокринолога до ВМКЦ ЦР де він отримав направлення у Вінницький обласний ендокринологічний диспансер. 31.08.2022 ендокринологом ІНФОРМАЦІЯ_5 був направлений на стаціонарне лікування на якому перебував із 01.09.2022 по 09.09.2022.

Згідно п. 260 Статуту внутрішньої служби на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини.

У матеріалах справи відсутній висновок лікаря військової частини НОМЕР_1 про направлення позивача на стаціонарне лікування на якому він перебував із 01.09.2022 по 09.09.2022. До того ж, у медичній характеристиці позивача вказано про те, що на стаціонарне лікування його направив ендокринолог Козятинської ЦРЛ (а.с. 64).

Проте суд зауважує, що склад дисциплінарного проступку вчинення якого поставлено у вину позивача (не виконання бойового завдання згідно наказу № 57 від 31.08.2022) не охоплює дій чи бездіяльності ОСОБА_1 щодо порушення ним пункту 260 Статуту внутрішньої служби та передбаченої цим Статутом процедури направлення на стаціонарне лікування. При цьому, факт погіршення стану здоров`я позивача та необхідності його госпіталізації у період із 01.09.2022 по 09.09.2022 підтверджується документами медичного характеру із його історії хвороби та не заперечується відповідачем. У такому випадку, при наявності підстав поставити під сумнів дотримання позивачем процедури вибуття на стаціонарне лікування відповідач міг окремо дослідити це питання, за наявності для цього підстав провести службове розслідування та, у випадку виявлення порушень, вжити передбачених законодавством заходів реагування.

Щодо інших аргументів позову (процедурні порушення під час службового розслідування, неточність у посиланні на норму Дисциплінарного статуту якою передбачено вид дисциплінарного стягнення), то їх подальше дослідження немає сенс, адже ці доводи втратили свою актуальність та важливість з огляду на те, що суд дійшов висновку про неправомірність пунктів 4 та 8 наказу від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» та наявності підстав для повного задоволення позову із інших підстав на які посилався ОСОБА_1 .

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту їх понесення учасниками справи.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки позивачем не наведено жодного аргументу про ймовірну неправомірність дій чи бездіяльності відповідача в процесі виконання рішення. Це не позбавляє позивача права звернутися до суду із аналогічним клопотанням на стадії виконання рішення у випадку якщо поведінка відповідача при виконанні покладеного судом обов`язку буде недобросовісною чи неправомірною.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування» в частині пунктів 4 та 8 якими ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень за вересень 2022 в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя Богоніс Михайло Богданович