Справа № 160/8815/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/8815/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року

у адміністративній справі № 160/8815/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про стягнення заробітної плати, скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, а саме: стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заборгованість за час затримки виконання судового рішення за період з 24.09.2020 по 25.05.2021 у розмірі 49 074,62 грн. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів; визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці щодо не зазначення у наказі Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року відомостей про стаж роботи ОСОБА_1 ; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці внести до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року відомості щодо загального та пільгового стажу ОСОБА_1 станом на час його звільнення; а також стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року у розмірі 60 535,16 грн. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів

Водночас, вказаним рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 в частині, що стосується визнання протиправним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року про його звільнення за п. 64 «г» (через скорочення штату); а також щодо стягнення з відповідача заробітної плати з 22.03.2022 року по час ухвалення судом рішення.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку як позивачем стосовно відмови у задоволенні частини його вимог, так і відповідачем в частині задоволення вимог позивача.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції допущені помилки при прийнятті рішення щодо підрахунку заборгованості за час затримки виконання судового рішення та заробітну плату (грошове забезпечення).

Позивач вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року по справі № 804/7066/15, в якому бралася до уваги довідка про грошове забезпечення з розрахунком його середньоденного грошового забезпечення за квітень-травень 2015 року на 30 календарних діб та 31 календарну добу проходження служби у розмірі 293,86 грн., оскільки ця сума (згідно) розраховувалася, проте середньомісячне грошове забезпечення, згідно довідки, складає 9099,38 грн. і якщо цю суму поділити на кількість робочих днів квітня-травня 2015 року, яка складає 39 діб, то середньоденне грошове забезпечення складає розмір 466,63 грн. Тобто, апелянт вважає, що середньоденне грошове забезпечення у розмірі 293,86 грн. (з розрахунку на календарні дні проходження служби) множити на кількість календарних днів певного періоду, або середнє грошове забезпечення у розмірі 466,63 грн. (з розрахунку на робочі дні) множити на кількість робочих днів.

За підрахунком позивача, кількість календарних днів за час затримки виконання судового рішення за період з 24.09.2020 року по 25 05.2021 року складає 244 доби (до виплати 71701,84 грн.) та кількість календарних днів за час не виплати заробітної плати (грошове забезпечення) за період з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року складає 300 днів (до виплати 88158 грн.). Одночасно, позивач наголошує, що відповідач не надав довідку про грошове забезпечення, хоча судом першої інстанції і було задоволеного його клопотання про витребування довідки про грошове забезпечення з урахуванням грошового забезпечення відповідної посади на теперішній час.

Також апелянт акцентує увагу апеляційної інстанції на тому, що судом першої інстанції з незрозумілих підстав не була задоволена вимога, яка стосується захисту порушеного його права на отримання грошової допомоги, яка надається при звільнені усім співробітникам відповідно до вимог ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а в оскаржуваному наказі не зазначено відомості щодо його вислуги років, виплати передбачених законом компенсацій у зв`язку зі скороченням.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що він не відмовлявся від проходження подальшої служби в поліції, і 06.09.2021 ним було подано два рапорти до ГУНП в Дніпропетровській області та до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці (копії в матеріалах справи), однак переведений на службу до національної поліції він не був, і будь-яких відомостей чи інформації щодо його подальшого проходження служби не отримував. Вважає, що в його випадку, він не повинен був проходити конкурс на посаду, оскільки ця процедура встановлена для цивільних осіб, які мають бажання служити в поліції України.

Також на переконання позивача, до нього при звільнені неправильно застосовані норми Закону України «Про Національну поліцію» оскільки він не набув статусу поліцейського, а наказ про його звільнення №2 о/с від 21.03.2022 року підписаний неповноважною особою Головою ліквідаційної комісії Павлом Баранником, посада якого не входить до переліку уповноважених осіб, зазначених в п.70 Положення №114.

За вказаних обставин, позивач просить змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року в частині обчислення заборгованості за час затримки виконання судового рішення за період з 24.09.2020 року по 25 05.2021 року та заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року та стягнення їх з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь мене ОСОБА_1 заборгованість у сумі відповідно 71701,84 грн. та 88158 грн., а також визнати протиправним та скасувати Наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2 о/с від 21.03.2022, про звільнення за п.64 «г» (через скорочення штату) полковника міліції ОСОБА_1 , першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу УМВС.

Апеляційна скарга відповідача в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці мотивована тим, що судом першої інстанції у даному спірному випадку не було взято до уваги, що поновлення ОСОБА_1 на посаді наказ МВС України від 26.04.2021 року № 201 о/с - відбулося на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року по справі № 804/7066/15, а сам наказ МВС України № 201 о/с від 26.04.2021 року про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ та на посаді надійшов до ліквідаційної комісії 19 травня 2021 року. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» на території України фінансування органів внутрішніх справ з державного бюджету починаючи з 07.11.2015 року припинено, а атестованих посад працівників міліції (осіб, які мають спеціальне звання «Міліції») починаючи з 07.11.2015 року - не існує, і відповідні нормативні акти, якими було врегульовано умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ втратили чинність згідно на прийнятих виконання Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та наказу МВС України від 31.10.2016 № 1131. Отже, на переконання відповідача, на даний час відсутні будь-які нормативно-правові акти, які б регламентували умови нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ - «міліціонерам», тому ОСОБА_1 , який не набув статусу «поліцейського» не може бути нараховано та виплачено грошові кошти у зазначений судом спосіб.

Заслухавши пояснення позивача та його адвоката, а також представника відповідача, які підтримавши доводи своїх апеляційних скарг заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг іншого учасника спору, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивачем заявлено дві вимоги: стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі відповідно до середньомісячного грошового забезпечення за період з жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення; та визнання протиправним і скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року про звільнення за п. 64 «г» (через скорочення штату) полковника міліції ОСОБА_1 , першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу УМВС.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи і в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи знайшло підтвердження, що наказом МВС України № 888о/с від 18.05.2015 року згідно з ч.3 ст.1, п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади» та відповідно до п.62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, полковника міліції ОСОБА_1 першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленим на військовий облік). Наказом по УМВС став наказ Управління МВС України на Придніпровський залізниці № бЗо/с від 26.06.2015 року, яким полковника міліції ОСОБА_1 , першого заступника начальника УМВС - начальника слідчого відділу звільнено за п.62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів МВС з 24.06.2015.

Вказані накази МВС України від 18.05.2015 року № 888о/с та від 26.06.2015 року № бЗо/с було скасовано рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року по справі № 804/7066/15, внаслідок чого наказом УМВС України на Придніпровській залізниці від 26.05.2021 № 2о/с ОСОБА_1 було поновлено на посаді першого заступника начальника УМВС - начальника слідчого відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, з 18 червня 2015 року.

Наслідком винесення зазначеного наказу УМВС України на Придніпровській залізниці від 26.05.2021 № 2о/с 26.05.2021 року про поновлення на посаді стало надіслання ОСОБА_1 телефонограми з пропозицією прибути до ліквідаційної комісії для ознайомлення з копією наказу, внесення змін в трудову книжку та вирішення питання подальших трудових відносин, і вже 27.05.2021 року позивач ознайомився з цим наказом з одночасним попередженням про те, його посада у зв`язку з оголошенням наказу МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні змінив підрозділах транспортної міліції» скорочена.

Актом Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 24.06.2021 року, з яким ОСОБА_1 ознайомлений 24.06.2021 року, останньому (позивачу по справі) було запропоновано наявні вакантні посади в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області, на які оголошено конкурс на момент складання акту, а саме: 24 посади молодшого і середнього складу поліції підрозділів ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до листа № 20/4407 від 22.06.2021 року; вакантні посади державної служби ГУНП в Дніпропетровській області згідно наказу від 11.06.2021 № 1262. При цьому, перелік зазначених вакантних посад було надано ОСОБА_2 з роз`ясненням умов проходження конкурсу, що визначені наказами МВС України від 25.12.2015 № 1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських», ст.49, ст.50 Закону України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державну службу», постановою КМУ від 25.03.2016 року № 246 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби». Також наголошено на можливості ознайомитися з повним переліком наявних вакантних посад та інформація, щодо умов прийняття участі в конкурсі викладені на сайті https://nabir.np.gov.ua., і з переліком вакантних посад, які пропонує Дніпропетровський обласний центр зайнятості. При цьому, ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність попередити Ліквідаційну комісію УМВС України на Придніпровській залізниці про намір його участі в конкурсі на запропоновані вакантні посади, а у випадку ненадходження повідомлення про прийняте рішення щодо участі в конкурсі ОСОБА_2 роз`яснено про подальше скорочення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, до відповідача на ім`я Голови ліквідаційної комісії МВС України на Придніпровській залізниці Небеського Ю.С. надійшло два рапорта ОСОБА_1 :

- першим рапортом, що датований 26.08.2021 року, позивач повідомляв про свій намір продовжити службу в поліції та просив запропонувати йому посаду в Національній поліції України, застосувавши норми Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

- а другим рапортом, що датований 14.09.2021 року, позивач просив звільнити його зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та видати, у зв`язку з цим, направлення на проходження військово-лікарської комісії МВС, яке позивач отримав 14.09.2021 року з одночасним повідомленням про необхідність надати результат проходження ВЛК.

За результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 про намір продовжувати службу в органах Національної поліції України Ліквідаційною комісією Управління МВС України на Придніпровській залізниці позивачу направлено лист № 268 від 04.11.2021 року, в якому зазначено наступне. У зв`язку з ліквідацією органів внутрішніх справ України Міністерство внутрішніх справ України перетворилось на цивільне відомство і в ньому скорочено всі атестовані посади. Отже, ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці позбавлена можливості запропонувати позивачу посаду атестованого працівника міліції, крім того, ліквідаційна комісія не наділена компетенцією щодо призначення особи на посади в органах Національної поліції України. Призначення на посади поліцейських відбувається відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію України». При цьому, рішення щодо призначення особи на посади поліцейського є виключно компетенцією Голови Національної поліції України (керівника територіального органу поліції) за умови проходження конкурсу.

За змістом повідомлення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_1 9 серпня 2021 року звертався із заявою про допущення його до участі в конкурсі на службу в поліції на заміщення вакантних посад в підрозділах ГУНП в Дніпропетровській області подавши необхідний пакет документів, а після успішного проходження тестування позивач отримав направлення на тестування особистих характеристик (психологічний тест) та на проходження медичного огляду для проведення (військово-лікарської) експертизи. Проте, проходження медичного огляду позивачем прострочено та будь-якого рішення щодо його придатності або непридатності за станом здоров`я до служби на зазначених вище посадах військово-лікарською комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання УМВС України по Дніпропетровській області» винесено не було, у зв`язку з чим, позивача до етапу перевірки рівня фізичної підготовки допущено не було, а участь ОСОБА_1 у даних конкурсах була завершена. Також у вказаному повідомленні зазначено, що з моменту завершення зазначених вище конкурсів та до теперішнього часу громадянин ОСОБА_1 в інших конкурсах участі не приймав. Інформація щодо участі позивача в інших конкурсах на заміщення вакантних посад в поліції у ліквідаційної комісії відсутня.

Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року відповідно до пунктів 10, 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил (з поставленням на облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) полковника міліції ОСОБА_1 першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці, який позивач оскаржив до суду вважаючи його протиправним.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції спирався на положення ст.21 ст.43 Конституції України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон №108/95-ВР), частин 1, 2 ст.235 і ст.236 Кодексу законів про працю України, та виходив із встновленого за матеріалами справи факту поновлення позивача на роботі з 18 червня 2015 року наказом УМВС України на Придніпровській залізниці за № 2о/с від 26.05.2021 року, виданого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року і постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року по справі № 804/7066/15, якими Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці зобов`язано поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу з 18 червня 2015 року та стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 18.06.2015 по 23.09.2020 в сумі 387307,48 грн.

Приймаючи до уваги наведені у попередньому абзаці обставини та норми права, а також з огляду на правові позиції Верховного Суду викладених в постановах від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах №826/19766/16, №640/6398/19, від 25.09.2019 у справі № 813/4668/16, від 21.03.2018 у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 в справі №823/1507/18, від 29.01.2020 у справі № 820/2894/16, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 24.12.2020 в справі №807/2434/15, від 19.04.2021 в справі №826/1 1861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20, та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18, від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 24.09.2020 по 25.05.2021, оскільки судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Дніпропетровським окружним адміністративним судом 23.09.2020, однак наказ про поновлення позивача на роботі було видано відповідачем лише 26.05.2021..

Обговорюючи питання стягнення на користь позивача розміру середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, судом першої інстанції правильно обчислено кількість робочих днів затримки виконання судового рішення та враховано відповідно до ч.4 ст.78 КАСУ рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 року по справі № 804/7066/15, в яких було визначено, що у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100) середньоденне грошове забезпечення позивача складає 293,86 грн. Відповідно, за підрахунком суду на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у розмірі 49 074,62 грн. (293,86 х 167 = 49 074,62 грн.), з чим колегія суддів повністю погоджується, вважаючи, що доводи апеляційних скарг позивача та відповідача вказані розрахунки не спростовують.

Обговорюючи питання правомірності прийнятого Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці наказу № 2о/с від 21.03.2022 року про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу УМВС за п. 64 «г» (через скорочення штату), суд першої інстанціях обґрунтовано виходив з положень ст.7, ст.16, ст.18 Закону України «Про міліцію» та пунктів 64, 70 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі - Положення №114), а також ст.15, ст.21. ст.59, частин 1, 2 ст.47, частини 1 ст.48 і пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», з прийняттям якого втратив чинність, Закон України «Про міліцію» та чітко встановлено, що саме Національна поліція України (поліція) служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Судом правильно акцентовано увагу на тому, що оскільки служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень, то і призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, а проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Описана у попередньому абзаці позиція суду першої інстанції повністю узгоджується з правовими настановами Верховного Суду, сформульованими у постановах від 25.04.2019 р. у справі №803/3850/15, від 15.05.2019 р. у справі №826/1584/16, від 24.09.2019 р. у справі №520/8684/18, від 29.04.2021 р. у справі №826/7865/18, від 24.06.2021 р. у справі №805/359/16-а щодо застосування норм розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» у разі звільнення працівників міліції через скорочення штатів у процесі реформування органів внутрішніх справ у органи поліції у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», відповідно яких: «…працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу. Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції неможливе без її обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі. Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва. Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114. Стосовно другого з наведених вище випадків - то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту). Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» і звільнення особи за скороченням штатів.

Виходячи з беззаперечного підтвердження матеріалами адміністративної справи фактів: ознайомлення ОСОБА_1 з наказом УМВС України на Придніпровській залізниці про поновлення на посаді з 18 червня 2015 року; його попередження про скорочення займаної ним раніше посади у зв`язку з оголошенням наказу МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні змінив підрозділах транспортної міліції»; пропозиція позивачу відповідних посад і роз`яснення про умови та порядок їх зайняття, а також враховуючи, що позивач не скористався своїм правом та не завершив процедуру проходження конкурсу на заміщення вакантних посад в поліції, хоча мав таку можливість у період після ухвалення судами рішень по справі № 804/7066/15 та в період дії прийнятого відповідачем відповідного наказу щодо поновлення на службі згідно судових рішень, - колегія суддів у сукупності з правилами визначення критерій придатності до служби, встановленими ст.ст.51-55, ст.57 Закону №580-VІІІ і Типовим порядком, затвердженим наказом МВС України 25.12.2015 № 1631 та Інструкцією, затвердженою наказом МВС України 17.11.2015 № 1465, вказує про відсутність на теперішній час можливості у позивача продовження його служби у поліції (працевлаштування до поліції), що в свою чергу свідчить про правомірність оскаржуваного ним наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року про звільнення за п. 64 «г» (через скорочення штату).

При цьому, судова колегія наголошує, що прийняття на службу у поліцію є правом відповідного органу поліції та не імперативним обов`язком, ці органи користуються в обумовлених законом рамках розсудом вирішення даних питань, а Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці свою чергу, не може бути зобов`язана, як роботодавець (держава), працевлаштувати позивача до органів поліції, як працівника ліквідованої установи МВС, оскільки відповідач по справі не наділений повноваженнями по працевлаштуванню до органів поліції, в тому числі і шляхом переведення зі служби з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці до Головного управління Національної поліції, що у сукупності свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги позивача в частині скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року.

Обговорюючи правомірність підстави звільнення позивача з посади за п.64 «г» (через скорочення штатів), як це визначено у оскаржуваному по цій справі наказі Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року, колегія суддів бере до уваги норми матеріального правами, якими повинен був керуватися та керувався відповідач по справі приймаючи вказаний наказ.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та Ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці у 2015 році, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки було врегульовано Законом «Про міліцію», відповідно до ст.18 якого було встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114), за приписами пункту 64 «г» якого, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

На теперішній час розгляду цієї справи Закон «Про міліцію» втратив чинність, у зв`язку із вступом у дію Закону № 580-VІІІ «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визначено дату набрання чинності пунктами 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» з дня, наступного за днем його опублікування, тобто, з 7 листопада 2015 року. Відповідно, судова колегія аналізує визначену у Положенні № 114 підставу для звільнення згідно пункту 64 «г» (через скорочення штатів) у сукупності визначеними нормами Розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VІІІ трьома підставами для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі, що відповідає правовій позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 20.09.2018 у справі №815/497/16.

Вище по тексту постанови апеляційного суду вже зазначалося, після винесення Головою Ліквідаційної комісії наказу по особовому складу наказу про поновлення позивача на посаді, позивач був офіційно попереджений про скорочення його посади та отримав пропозиції вакантних посад (оформлених Актом), з яким ознайомився під роспис, але не завершив процедуру проходження конкурсу на заміщення вакантних посад в поліції незважаючи на неодноразові роз`яснення йому відповідачем чинного порядку вступу до служби в поліцію, що на думку колегії суддів у сукупності свідчить про фактичну відмову позивача від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад.

Оскільки після ліквідації УМВС України на Придніпровській залізниці в штатному розкладі вказаної установи відсутні посади поліцейських, які б могли бути запропоновані працівнику, у Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці була відсутня можливість подальшого використання на службі полковника міліції ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу. Відповідно, неможливість подальшого використання позивача на службі, судова колегія визнає законною підставою для прийняття відповідачем наказу про звільнення за п.64 г (через скорочення штатів) враховуючи попередження позивача про майбутнє звільнення за скороченням штатів, не виявлення ним бажання проходити службу у поліції, та неможливість подальшого використання позивача на службі по посаді першого заступника начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці - начальника слідчого відділу, тому судова колегія вважає, що відповідач під час винесення наказу № 2о/с від 21.03.2022 року про звільнення за п. 64 «г» (через скорочення штату) діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і відповідно, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного наказу Голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці згідно пункту 64 г (через скорочення штатів) не підлягають задоволенню.

Водночас, судова колегія зазначає, що твердження позивача про відсутність у нього бажання на звільнення та про наявність наміру продовжити службу вже в національній поліції не є належним доказом прояву позивачем свого бажання проходити службу в поліції, оскільки Ліквідаційна комісія за Законом № 580-VІІІ не вирішує питання «переводу», а сам ОСОБА_1 не позбавлений права та можливості претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України але на підставах та в порядку, передбачених цим Законом. Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень наведених по тесту постанови апеляційного суду правових актів, оцінки висновків суду першої інстанції, поданих сторонами доказів і всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія визнає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення вимог позивача у цій справі, а відтак не вбачає підстав для скасування оскаржуваного наказу, який за висновком суду є правомірним, та, відповідно, не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно визнав протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці щодо не зазначення у наказі Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року відомостей про стаж роботи ОСОБА_1 та зобов`язав Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці внести до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 2о/с від 21.03.2022 року відомості щодо загального та пільгового стажу ОСОБА_1 станом на час його звільнення, що є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача у даному випадку.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про відсутність повноважень у голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці на підписання оскарженого у цій справі наказу про звільнення, колегія суддів звертає увагу на те, що ліквідацію УМВС України на Придніпровській залізниці було розпочато Наказом Міністра МВС України №664 від 08.06.2015, винесеним відповідно до Закону «Про центральні органи виконавчої влади», Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», ст.ст.104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, п.11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року № 401 та на виконання вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» і Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України», яким впроваджено реформування системи Міністерства внутрішніх справ та схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України і Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС.

Так, вказаним Наказом Міністра МВС України №664 від 08.06.2015 вирішено: ліквідувати УМВС України на Придніпровській залізниці; створено комісію з ліквідації Управління МВС України на Придніпровській залізниці та затверджено склад цієї комісії; а пунктом третім цього Наказу, голову комісії з ліквідації Управління МВС України на Придніпровській залізниці зобов`язано вжити вичерпних заходів, передбачених законодавством щодо ліквідації УМВС України на Придніпровській залізниці як юридичної особи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №741 від 22.06.2015 року «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» відповідно до наказу МВС від 14.04.2015 року №431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ» та з метою оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ затверджено Перелік змін у штатах МВС, відповідно до якого скорочено 137 посад в УМВС України на Придніпровській залізниці. Тобто, зазначеним наказом було скорочено усі без виключення посади.

Відповідно, наказом Голови комісії з ліквідації т.в.о. начальника УМВС України на Придніпровській залізниці №138 від 30.06.2015 року «Про організаційно-штатні зміни в УМВС» оголошено перелік змін у штатах УМВС і вирішено здійснити заходи для приведення в дію змін щодо оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ, а саме, оголошено перелік змін у штатах УМВС та зобов`язано ВКЗ невідкладно: здійснити заходи, передбачені ст.49-2КЗпП; скласти списки працівників, які перебувають на штатних посадах у підрозділах, що ліквідуються, і які перебувають у відпустках по догляду за дитиною; попередити про наступне вивільнення кожного працівника персонально під підпис не пізніше, як за два місяця до звільнення; відповідно до ст.50 Закону «Про зайнятість населення» подати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією УМВС; здійснити заходи з відрядження (переведення) працівників, посади яких скорочені, за їх згодою та при наявності відповідних запитів, до інших органів внутрішніх справ (органів державної влади, установ, підприємств та організацій); вирішити питання про надання у найкоротші терміни відпусток та направлень для проходження обстеження військово-лікарською комісією працівникам, які підлягають звільненню з органів внутрішніх справ через скорочення штатів; а також здійснити заходи зі звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів з дотриманням відповідних пільг та компенсацій, видати належно оформлені трудові книжки, відповідні витяги з наказів про звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Зміст наведених відомчих наказів стосовно наділення певними повноваженнями Голову комісії з ліквідації т.в.о. начальника УМВС України на Придніпровській залізниці - не суперечить Положенню № 114 та повністю узгоджується з загальним законодавчо встановленим правилом звільнення працівників у разі ліквідації підприємства, організації, установи, яким обов`язок попередження про звільнення, пропонування працівникові іншої роботи, роз`яснення прав, повідомлення державної служби зайнятості про заплановане вивільнення, прийняття рішень про звільнення та оформлення відповідних наказів покладається на власника або уповноважений ним орган, яким у даному спірному випадку є Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці, Голова якої і є повноваженою особою на підписання оскаржуваного позивачем у цій справі наказу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року у розмірі 60 535,16 грн. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, колегія суддів звертає увагу, що право на отримання середнього заробітку за період фактичного перебування позивача у трудових відносинах з УМВС України на Придніпровській залізниці з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року, що включає в себе період вимушеного прогулу та період реформування органів внутрішніх справ до моменту належного звільнення позивача, яке відбулось 21.03.2022 року - є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача з приводу неправильного розрахунку присудженої йому суми заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року, колегія суддів не вважає підставою для скасування судового рішення першої інстанції, оскільки єдиним нормативним актом, яким врегульовано обчислення розміру грошового забезпечення позивач є Порядок №100, і відповідно до п.8 цього Порядку провадить шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд першої інстанції у даному спірному випадку обґрунтовано узяв до уваги Довідку, на підставі якої Дніпропетровським окружним адміністративним судом та Третім апеляційним адміністративним судом при ухваленні рішень по справі № 804/7066/15 по було обчислено розмір середньоденного грошового забезпечення позивача у сумі 293,86 грн., що узгоджується з приписами Порядку № 100. Погоджується судова колегія також з обчисленням судом першої інстанції у цій справі кількості робочих днів, за які позивачу має бути розраховано грошового забезпечення, а саме: з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року - 206 робочих днів, при помноженні яких на середньоденне грошове забезпечення позивача у сумі 293,86 грн. становить загальну суму 60 535,16 грн.

Твердження позивача про необхідність розрахунку його грошового забезпечення за період з 26.05.2021 року по 21.03.2022 року виходячи не із робочих днів, а з календарних днів, як це прописано у Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України

06.04.2016 № 260 є неприйнятним у даному спірному випадку, оскільки визначені у вказаному Порядку критерії виплати грошового забезпечення передбачені для поліцейських Національної поліції України, яким позивач по справі не є.

Необґрунтованими колегія суддів також визнає доводи апеляційної скарги відповідача з приводу того, що позивач після поновлення на роботі не виконував жодних трудових функцій, а тому не має права на отримання грошового забезпечення взагалі, оскільки чинним законодавством встановлено право працівника, який перебуває у трудових правовідносинах з роботодавцем, на грошове забезпечення після поновлення на роботі незалежно від того, чи був він забезпечений роботодавцем відповідними трудовими завданнями.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія наголошує , що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи позивача і відповідача, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційних скаргах не має, а всі інші аргументи апеляційних скарг не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновки суду викладені в оскарженому рішенні.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя Т.І. Ясенова