Справа № 520/10589/22
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р. Справа № 520/10589/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого суді Кухар М.Д. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ), третя особа: Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 18, м. Харків, 61166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - неправомірною;

-стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2021 по 15.09.2022 в сумі 147 421,75 грн;

-стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 474,22 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 05.12.2022 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Від представника відповідача відзиву на адміністративний позов не надходило.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суддя Кухар М.Д. з 26.12.2022 по 08.01.2023 перебувала у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 12.08.2013 прийнято на посаду архіваріуса Валківського районного суду Харківської області, а 10.10.2014 переведена на посаду судового розпорядника Валківського районного суду Харківської області, що підтверджується трудовою книжкою виданої на ім`я позивача, серії НОМЕР_2 .

На підставі наказу керівника апарату Валківського районного суду Харківської області № 02-03/30 від 29.10.2021 ОСОБА_1 звільнена із займаної посади судового розпорядника Валківського районного суду Харківської області 15.11.2021 - за угодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» .

17.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області із заявою про виплату компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як одинокій матері під час роботи у Валківському районному суді Харківської області.

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області№ 02-29/99/22 від 12.01.2022 відмовило у виплаті компенсації. Підставою для відмови у виплаті компенсації, на думку відповідача, є те, що ОСОБА_1 за весь час роботи у Валківському районному суді Харківської області не зверталась із усними або письмовими зверненнями про надання додаткової соціальної відпустки як одинокій матері, відповідних документів які б підтверджували статус одинокої матері не надавалось. Крім того, на думку відповідача, у день звільнення ОСОБА_1 ознайомлено із наказом про звільнення. Заперечень щодо тексту наказу, у тому числі, щодо надання компенсації за всі невикористані дні відпусток, не надходило.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 520/4551/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області - задоволено частково.

Вказаним рішенням визнано бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 12.08.2013 по 15.11.2021 - неправомірною. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 12.08.2013 по 15.11.2021.

Судом відмовлено в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки компенсація за невикористані дні додаткової відпустки позивачу як одинокій матері ще не проводилася, а тому такі позовні вимоги заявлені передчасно.

Відповідачем добровільно виконано зазначене судове рішення та 15.09.2022 ОСОБА_1 виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 12.08.2013 по 15.11.2021 в сумі 17 899,07 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача від 27.11.2022.

ОСОБА_1 26.09.2022 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області листом від 11.11.2022 за № 06-15/1296/22 відмовило у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналізуючи вказані норми матеріального права, Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 308/10023/17 зробив висновки, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку відповідача з позивачем.

У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 зазначено, що "за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності".

Також у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19 Верховний Суд дійшов висновків, що "невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому до виплати, є триваючим порушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Втім, під час розгляду справи суди встановили, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач не провів, оскільки йому не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік. За вказаного правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції зазначає про відсутність підстав задоволення вимог позову у цій частині та помилковість протилежного висновку судів першої та апеляційної інстанцій".

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки є вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

ЄСПЛ тлумачить поняття "якість закону" так: національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. аnd Others v. Bulgaria") від 24 липня 2008 року, заява № 1365/07, п. 39, "Олександр Волков проти України" від 29 січня 2013 року, заява № 21722/11, п. 170).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France") від 11 листопада 1996 року, заява № 17862/91, п. 31-32, "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року, заява № 20372/11, п. 65).

Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-1765а15 (постанова від 15 Вересня 2015 року) є застосовним до спірних правовідносин, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

В той же час, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі відсутності спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних звільненому працівникові сум, повноваження обрахунку, нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку покладається на роботодавця, а у разі наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, зокрема, суд.

Відтак, з урахуванням того, що в даній справі суд не є органом, який виносить рішення по суті спору про розмір належних звільненому працівникові сум, такий спір між позивачем та відповідачем відсутній, відповідно до ч. 1 ст. 177 КЗпП України суд не уповноважений здійснювати розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а здійснення такого розрахунку є повноваженням відповідача.

Одночасно, з урахуванням наведених підстав, суд відмовляє позивачу в частині позовних вимог, щодо стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 147 421,75 грн, оскільки з урахуванням обставин даної справи, обрахунок такої суми належить до повноважень відповідача.

Щодо періоду, за який позивач має право на отримання середнього заробітку, суд зазначає про таке.

Відповідно до наказу керівника апарату Валківського районного суду Харківської області № 02-03/30 від 29.10.2021 ОСОБА_1 звільнена із займаної посади судового розпорядника Валківського районного суду Харківської області 15.11.2021 - за угодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу», останнім днем перебування на службі позивача та днем, в який мав бути проведений повний розрахунок з позивачем, є 15.11.2021. В той же час, датою отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері є 15.09.2022.

Таким чином, період, за який підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, є: з 16.11.2021 по 14.09.2022 включно.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України пропорційно задоволеній частині вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача половини суми сплаченого позивачем судового збору.

Питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено після надання відповідних доказів.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа: Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні .

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, а саме за період з 16.11.2021 по 14.09.2022.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 737 (сімсот тридцять сім ) грн. 11 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 лютого 2023 року.

Суддя Кухар М.Д.