Справа № 535/903/22
Суддя: Мальцев С. О.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 535/903/22
Провадження № 2-а/535/1/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Мальцева С.О., з участю секретаря судового засідання Білик Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

03 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду позов до Департаменту патрульної поліції в особі батальйону УПП в Рівненській області, в якому просила зупинити виконання постанови серії БАА № 927773 від 14.06.2022 року, складеної поліцейським батальйону УПП у Рівненській області; скасувати постанову серії БАА №927773 від 14.06.2022 року, складеної поліцейським батальйону УПП у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Марковець О.В. складену за ч.2 ст 122 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП (об`єднані за ч.2 ст. 36 КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., провадження по справі закрити.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відносно неї складено постанову серії БАА № 927773 від 14.06.2022 року в якій зазначено такі обставини: 14.06.2022 року близько 23.00 год. водій ОСОБА_1 керувала автомобілем "Шкода Октавія А7" днз НОМЕР_1 та була зупинена на автомагістралі М-06 Київ-Чоп, 432 км., який обладнаний засобами пасивної безпеки, не була пристебнута ременем , а також порушила правила користування попереджувальними сигналами, а саме не увімкнула світловий показчик повороту перед виконанням маневру перестроювання з середньої смуги руху у ліву смугу руху, чим порушила п. 2.3.В та 9.2.Б ПДР України та вчинила адміністративні правопорушення передбачені за ч.2 ст 122 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП (об`єднані за ч.2 ст. 36 КУпАП) (а.с 43).

При цьому, позивачка ОСОБА_1 зазначає що її вина та докази скоєння даних правопорушень взвгалі відсутні, не надано жодного доказу того, що вона не була пристебнута ременем безпеки , а також порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме що не увімкнула світловий показчик повороту перед виконанням маневру перестроювання з середньої смуги руху у ліву смугу руху. Також позивачка звертає увагу, що вказана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена в порушення вимог ст. ст. 63 , 131-2 Конституції України. . Позивачка не погоджується з обставинами справи, та вважає, що вищевказана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому має бути скасована.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду письмові пояснення від 12.10.2022 року, в якому підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, та просить розглянути справу без її участі.

Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про причини неявки свого представника суд не повідомило, але 25.08.2022 року надали до суду відзив на позовну заяву , в якому позовні вимоги не визнають та просять відмовити у їх задоволенні (а.с. 24-29)

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив ПДР та/або якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Матеріалами справи встановлено, що поліцейський батальйону УПП у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Марковець О.В. виніс постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 927773 від 14.06.2022 року, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст 122 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП (об`єднані за ч.2 ст. 36 КУпАП) та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 14.06.2022 року близько 23.00 год. керувала автомобілем "Шкода Октавія А7" днз НОМЕР_1 та була зупинена на автомагістралі М-06 Київ-Чоп, 432 км., який обладнаний засобами пасивної безпеки, не була пристебнута ременем, а також порушила правила користування попереджувальними сигналами, а саме не увімкнула світловий показчик повороту перед виконанням маневру перестроювання з середньої смуги руху у ліву смугу руху, чим порушила п. 2.3.В та 9.2.Б ПДР України.

При вирішенні спорів про правомірність розгляду органами Національної поліції справ про адміністративне правопорушення, відразу після їх вчинення, та складання постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, відразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, а також правомірність винесення органами Національної поліції постанови про накладення адміністративного стягнення без складання протоколу про адміністративне правопорушення у скороченому провадженні існують розбіжності. Розбіжності виникли через різне розуміння змісту словосполучення «на місці вчинення правопорушення», використане в статті 258 КУпАП, якою встановлено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, та словосполучення «за місцем його вчинення», вжитого в частині першій статті 276 цього Кодексу, яка визначає місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП.

Разом із тим, необхідно враховувати, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП, та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 5-рп/2015 від 26.05.2015 повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Тобто, у працівників органів Національної поліції є повноваження виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, однак суд вважає, що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинно компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідачем не надано до суду інших належних та допустимих доказів вчинення правопорушення, що в свою чергу не дає можливості суду встановити дотримання поліцейським Марковець О.В. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Доказів на обґрунтування правомірності прийнятого поліцейським Марковець О.В. постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАА № 927773 від 14.06.2022 року, відповідачем не надано, як і не було встановлено під час розгляду справи.

Враховуючи вище викладене, на підставі вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення поліцейським не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому постанову від 14.06.2022 року необхідно визнати протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, враховуючи правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі №9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Від сплати судового збору при подачі позову до суду позивачка звільнена на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", як інвалід 2 групи, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 видане 27.10.2021 року та дійсне до 31.07.2023 року (а.с 9).

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першої - четвертої ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додав договір про надання правничої (правової) допомоги від 30.07.2022 року; ордер серії ХВ № 13 на надання правничої (правової) допомоги , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт (розрахунок витрат) за надану ОСОБА_1 професійну правничу допомогу від 01.12.2022 року (а.с. 58-67).

Згідно з актом виконаних робіт від 01.12.2022 року гонорар за вказані послуги склав 6 700 грн., проте повного детального розрахунку по наданій правничій допомозі згідно даного договору до суду не надано, підтвердження відповідною квитанцією про виплату коштів теж відсутнє. Крім цього, враховуючи що предметом судового спору є постанова про накладення штрафу у розмірі 510, 00 грн., а розмір витрат на правову допомогу по даній категорії малозначної справи становить 6700, 00 грн., тобто не можна назвати таким що відповідає принципу співрозмірності та розумності.

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги надані докази, позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню, оскільки не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу .

Керуючись ст. ст. 2, 19, 20, 77, 139, 159, 229, 242-246, 286 КАС України, ч. 1 ст. 121, ст. ст. 251, 258, п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 927773 від 14.06.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст 122 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП (об`єднані за ч.2 ст. 36 КУпАП), у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Марковець О.В., з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., провадження по справі закрити.

У стягненні витрат позивача ОСОБА_1 на правничу допомогу відмовити.

Від сплати судового збору при подачі позову до суду позивачка звільнена на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Мальцев