Справа № 380/21057/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/21057/21 пров. № А/857/12401/22 № А/857/12402/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Потабенко В. А. о 13:09 год у м. Львові) та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Потабенко В. А. у м. Львові) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

10.11.2021 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 22.10.2021 № 0000043/7.4-19 та № 0000044/7.4-19.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями протиправно збільшено їй суму грошових зобов`язань за платежами - мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, та податком на додану вартість, оскільки ввезений на територію спірний товар є таким, що походить з Європейського Союзу та на нього розповсюджується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014 та, відповідно, зменшується або скасовується ввізне мито, тобто застосовуються преференції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 позов задоволено: визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Львівської митниці від 22.10.2021 № 0000043/7.4/-19 і № 0000044/7.4/-19; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 908 грн судових витрат у вигляді сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 11900 грн судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті митним органом правомірно, на підставі та в межах повноважень, визначених законом, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, оскільки позивачем безпідставно було застосовано зменшені ставки ввізного мита та преференції за кодом «410» у зв`язку з тим, що на вимогу уповноважених органів Республіки Польща експортер товару не надав документів для підтвердження преференційного статусу походження товарів, ввезених в Україну згідно з деклараціями походження, складеними на інвойсах від 20.08.2018 № EX/119/2018/К, від 13.09.2018 № EX/124/2018/К, від 22.03.2019 № EX/66/2019/К та від 02.04.2019 № EX//76/2019/К, тому спірний товар не має статусу преференційного походження відповідно до Доповнення I до Регіональної конвенції. В свою чергу, невідповідність спірного товару вимогам Угоди, позбавляє позивача права застосовувати при його розмитненні пільги (тарифні преференції), встановлені Митним кодексом України. Звертає увагу на неспівмірність стягнутої судом першої інстанції суми витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, оскільки дана справа є незначної складності та по цій категорії спорів є стала судова практика, спірні правовідносини врегульовані незначною кількістю нормативно-правових актів.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якій її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, проаналізувавши письмові докази у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 25.06.2014, перебуває на обліку у контролюючих органах як платник податку на додану вартість та суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 56.30 обслуговування напоями.

Позивачем згідно з митними деклараціями від 21.08.2018 №UА209180/2018/050575, від 17.09.2018 № UА209180/2018/057323, від 25.03.2019 № UА209180/2019/018532 та від 05.04.2019 № UА209180/2019/021413 ввезено на митну територію України товари (кава, розчинна, кава смажена з кофеїном, какао розчинне, чай, печиво, капучіно, шоколадна паста.

При ввезенні вказаних вище товарів декларантом визначено митну вартість таких за першим методом та застосовано преференцію по сплаті ввізного мита «410» - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС, яка відображена в графі 36 митних декларацій.

На підтвердження країни походження товарів декларантом під час здійснення митного оформлення надано декларації про походження, складені на рахунках-фактурах (інвойсах) від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К, від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К.

На підставі наказу Львівської митниці від 15.09.2021 №216 в період з 21.09.2021 по 23.09.2021 проведена документальна невиїзна перевірка дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 21.08.2018 № UA209180/2018/050575, від 17.09.2018 № UA209180/2018/057323, від 25.03.2019 № UА209180/2019/018532, від 05.04.2019 № UА209180/2019/021413, за результатами якої складено акт перевірки від 29.09.2021 № 18/7.4-19/ НОМЕР_1 .

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог статті 16 Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, вимог статті 48, частини першої статті 257 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита на загальну суму 40499,59 грн; вимог підпункту "в" пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 8099,92 грн.

Такі висновки обґрунтовані тим, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару позивачем безпідставно застосовано пільги (тарифні преференції), встановлені Митним кодексом України.

Так, керуючись положеннями статті 32 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, Державною митною службою України було направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польщі декларації (інвойси) від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К та декларації про походження, складені на рахунках-фактурах (інвойсах), вартістю до 6000 Євро від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К, від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К. Листом від 27.07.2021 № 15/15-03/7.4/3064 Державна митна служба України інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польщі (лист від 13.07.2021 № 1401-ІОС.4331.54.2020), згідно із якою вищезазначені декларації інвойси є автентичними, але оскільки експортер на вимогу митних органів не надав відповідних документів, що підтверджують преференційне походження товарів, тому товари не підлягають пільговому режиму оподаткування.

На підставі вказаного вище акта перевірки, Львівською митницею винесено податкові повідомлення-рішення від 22.10.2021 № 0000043/7.4-19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 50624,49 грн, з якої за податковими зобов`язаннями 40499,59 грн та за штрафними санкціями 10124,90 грн; № 0000044/7.4-19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 10124,90 грн, з якої за податковими зобов`язаннями 8099,92 грн та штрафними санкціями 2024,98 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що товар, ввезений позивачем на митну територію України, має підтвердження достовірності заявленого походження, а тому контролюючий орган не мав правових підстав для проведення перевірки та самостійного визначення податкових зобов`язань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 271 Митного кодексу України (далі -МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Стаття 276 МК України визначає платників мита, з-поміж яких: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезенні відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

Частиною першою статті 280 Митного кодексу України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.

Відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

За змістом частини п`ятої статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

При цьому, відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частиною третьою статті 43 МК України встановлено, що сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до частини восьмої статті 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Частиною дев`ятою цієї статті МК України передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Згідно з частинами першою, другою статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару.

У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII ратифіковано Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).

Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол І, до цієї Угоди).

Частиною першою статті 2 розділу 2 Протоколу І встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до частини першої статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;

2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу І).

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу І).

Відповідно до частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання (пункту 4); в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України (пункт 5).

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що основним спірним питанням наявності у платника податків права на митне оформлення товару, що імпортується за преференційною ставкою ввізного мита, є підтвердження походження цих товарів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.08.2022 у справі № 460/8509/21, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених МК України.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.

У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Угодою про асоціацію, зокрема, Протоколом І до цієї угоди, передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.

Як встановлено з матеріалів справи, після завершення митного оформлення контролюючий орган (відповідач у справі) звернувся до уповноваженого органу Республіки Польщі щодо перевірки декларацій про походження, складених на інвойсах від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К та від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К, які були подані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до митного оформлення.

За результатами проведення перевірки цих документів про походження товару, уповноваженим органом Республіки Польщі надано відповідь (лист від 13.07.2021 № 1401-ІОС.4331.54.2020), у якій зазначено, що товар, ввезений позивачем за згаданими вище МД, не підпадає під преференційний режим. В ході проведення перевірки експортер товарів («Waldi» Harbuz Waldemar) не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що компанія-експортер товару повідомила компетентні органи Республіки Польщі про походження товарів з території ЄС лише декларативно через інвойси від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К та від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К, але при проведенні перевірки документально не змогла підтвердити походження вказаного товару. Саме з цієї причини у вищевказаному листі-відповіді зазначено, що інвойси від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К та від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К є дійсними (видавалися), але не пройшли перевірку і не можуть застосовуватися для отримання товарами преференційного режиму.

Таким чином, оскільки відповідачем отримано офіційну відповідь за міжнародним запитом до компетентних органів Республіки Польща про непідтвердження преференційного походження товарів, так як в ході проведення перевірки експортер товарів не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів, тому документи на імпортований товар, які використовувалися позивачем для визначення країни походження товарів, не можуть прийматися до уваги та слугувати підставою для надання відповідних преференцій.

Апеляційний суд звертає увагу, що лист уповноваженого органу Республіки Польща від 13.07.2021 № 1401-ІОС.4331.54.2020 є достатнім доказом для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості, оскільки в матеріалах справи та перевірки не містяться докази походження товару з Європейського Союзу.

Відтак, зазначення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відомостей про характеристики товару (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (податковий орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, замість застосування повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів згідно з Митним тарифом України.

Що стосується наявних в матеріалах справи свідоцтв про походження товару, то такі до уваги судом не беруться, відтак, не спростовують зазначені вище висновки суду апеляційної інстанції, оскільки складені лише 18.11.2021 після проведення відповідачем перевірки та не були отримані митним органом у відповідності до вимог Угоди про асоціацію.

Враховуючи викладене, митним органом підставно визначено позивачу податкові зобов`язання оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність підстав для відмови в їх задоволенні.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Згідно з приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення судових витрат на користь позивача немає, на підставі чого підлягає скасуванню додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі № 380/21057/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 08.02.2023

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду