Справа № 380/23933/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/23933/21 пров. № А/857/14276/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року, головуючий суддя Гавдик З.В., ухвалене о 14:56 год. у м. Львові, повний текст якого складено 26.09.2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУНП у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №3008 від 02.08.2021 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 282 о/с від 03.08.2021 року, яким - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №6 Львівського районного управління поліції ГУ НП було звільнено зі служби в поліції за п.6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України); поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №6 Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області; стягнути з ГУНП у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.2021 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у нього ввечері 02.07.2021 року різко погіршився стан здоров`я, який проявлявся сильним кашлем. Позивач зателефонував до свого сімейного лікаря, яка працює у Відділені сімейної медицини №2 КНП « 4-А міська клінічна лікарня м. Львова» за адресою: м. Львів, вул. Стецька, 4, яка призначила йому лікування, щоб зняти гострий симптом. Це були препарати: Стрепсілс (льодяники лимонні) (діюча речовина діхлорбензиловий спирт 1,2 мг і амілметакрезол) 1 таб. х 4 р. в день (5 днів); Гербіон плющ сироп - 1 л. х 3 р.в день (5 днів) - 30% спирту (етанол); анісові краплі (Anisum vulgarere (hjpoby) 8-10 крапель х 3 рази в день - 70 % спирту; Бронхолітин - етанол 96 %.

Згідно інструкцій для медичного застосування таких лікарських засобів видно, що кожен цей препарат містить в собі високу дозу спирту.

З наведено вище, випливає, що «Драгер» міг показати вміст алкоголю 0,33%. Про те, що позивач перебував на лікуванні із діагнозом гострий бронхіт, підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.07.2021 року та листком непрацездатності серії АЛБ № 693277.

Наведене спростовує факт, що він є порушником службової дисципліни, а навпаки підтверджує його сумлінне ставлення до службових обов`язків, так як перебуваючи на амбулаторному лікуванні ходив на роботу і виконував свої посадові обов`язки у відповідності до інструкції..

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились у поданому адміністративному позові.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05 липня 2021 року мобільною групою ГУНП у Львівській області в складі: старшого інспектора ВІОС УКЗ ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 , інспектора ВПН УКЗ ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_3 та начальника СМРТОЦЗ ГУНП майора поліції ОСОБА_4 , у приміщенні службового кабінету № 24 відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП розташованого по вул. Шевченка, 1 у м. Пустомити, виявлено оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №6 Львівського РУП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який перебував на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння (результат газоаналізатора «Драгер» - 0.33 проміле).

Службовим розслідуванням встановлено, що оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції №6 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , як працівник поліції, будучи зобов`язаним, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, 05.07.2021 року перебував на службі, у службовому приміщенні відділу поліції №3 Львівського РУП №2 ГУНП у стані алкогольного сп`яніння, чим допустив грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог п. 5 розділу І, п. 6 ч. 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейського» затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, п. 1, 2, 14 ч. 3 ст. 1 Розділу І «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, підпунктів 1.1, 1.2 п. 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.02.2020 року №803 «Про заходи щодо покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування».

Вказані обставини позивач заперечував тим, що у нього 02.07.2021 року (п`ятниця) мало місце захворювання з діагнозом гострий бронхіт. В цей же день він зателефонував до сімейного лікаря ОСОБА_5 , яка працює у Відділені сімейної медицини №2 КНП « 4-А міська клінічна лікарня м. Львова». Згадана лікарка призначила позивачу відповідні ліки, а саме: Стрепсілс, Гербіон плющ сироп, Анісові краплі, Бронхолітин, які в тій чи іншій кількості містять - етанол. Зазначені препарати, зі слів позивача він приймав з 02.07.2021 року по 05.07.2021 року (понеділок, з ранку). Також сімейний лікар ОСОБА_5 , зі слів позивача, повідомила йому, що б в понеділок 05 липня 2021 року він прийшов до неї на огляд де вона призначить додаткове лікування та відкриє лікарняний (листок непрацездатності).

Далі позивач зазначав, що в понеділок 05.07.2021 року о 06 год. 08 хв. в групі інформування ВП в додатку «whatsapp», прийшло повідомлення про оголошення навчальної тривоги. Позивач прибув в ГУ НП у Львівській області на навчальну тривогу, оскільки вона була в межах 07:00 - 07:20 год. ранку, а вже о 08 год. 25 хв. навчальну тривогу було знято.

В подальшому в приміщенні службового кабінету № 24 відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП, відбулись вищевказані події за яких у позивача встановлено стан алкогольного сп`яніння (результат газоаналізатора «Драгер» - 0.33 проміле).

Після чого позивач пішов до сімейного лікаря ОСОБА_5 , яка відкрила йому лікарняний (листок непрацездатності) на якому позивач перебував із 05.07.2021 року по 15.07.2021 року.

02.08.2021 року наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за №3008 «Про порушення службової дисципліни працівником відділу поліції № 6 Львівського РУП ГУНП у Львівській області» в частині щодо позивача зазначено:

«За грубе порушення службової дисципліни, основних обов`язків поліцейського, передбачених ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції п. 1, 14 ч. 3 ст. 1 Розділу І «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, а також вимог п. 5 розділу І, п. 6 ч. 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейського» затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, підпунктів 1.1, 1.2 п. 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.02.2020 року № 803 «Про заходи щодо покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» на підставі ч. 7 п. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №6 Львівського РУП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0062183), застосувати дисциплінарне стягнення звільнення з поліції».

03.08.2021 року наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за № 282 о/с «Про особовий склад», звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне звільнення протиправним та таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наявного у справі та оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери мобільної групи ГУНП, встановлено, що після пропозиції позивачу пройти тест за допомогою газоаналізатора «Драгер», позивач добровільно погоджується та не вказує про свій хворобливий стан і прийняття ліків. Позивач після вказаного встановлення у нього стану алкогольного сп`яніння пішов до сімейного лікаря в медичний заклад і притому не вчинив жодних дій для спростування стану алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями статті 19 вказаного Закону також передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Як передбачено статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1 частини третьої); знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки (пункт 2 частини третьої); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з положеннями статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Закону №2337-УІІІ дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Стаття 13 Закону №2337-УІІІ передбачає, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження;

догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Зміст положень Дисциплінарного статуту ОВС свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені.

Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни.

Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

У цій справі підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції був висновок відповідача про перебування позивача на службі в нетверезому стані.

Чинним законодавством не визначено характеру та обсягу доказів, якими може підтверджуватися факт перебування особи на службі (на роботі) в стані алкогольного сп`яніння, а тому під час підтвердження або спростування таких обставин необхідно застосовувати загальні положення КАС України, що регулюють порядок надання доказів і розкривають поняття їхньої належності, достатності, допустимості.

Нетверезий стан працівника або особи, яка проходить публічну службу, може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом.

Аналогічний висновок був висловлений у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року в справі №806/2272/16, від 07 листопада 2019 року в справі №826/1610/18.

Матеріалами справи, зокрема відеозаписом з нагрудної камери мобільної групи ГУНП, встановлено, що після пропозиції позивачу пройти тест за допомогою газоаналізатора «Драгер», позивач добровільно погоджується та не вказує про свій хворобливий стан і прийняття ліків.

Позивач після вказаного встановлення у нього стану алкогольного сп`яніння пішов до сімейного лікаря в медичний заклад і притому не вчинив жодних дій для спростування стану алкогольного сп`яніння.

Позивач жодним чином не заперечував факт перебування на службі в нетверезому стані, в ході службового розслідування, позивач, від надання пояснення згідно ст. 63 Конституції України, відмовився.

Позивачем також не доведено, що стан його алкогольного сп`яніння перебував в причинному зв`язку із прийняттям ліків, оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що до подій, які відбувались 05 липня 2021 року він звертався за наданням медичної допомоги.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про правомірність оспорюваних наказів відповідача, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі №380/23933/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль

Повний текст постанови складено 08.02.2023 року.