Справа № 160/17560/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Справа № 160/17560/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2022р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непогодження преміювання керівника підпорядкованої установи виконання покарань за результатами оперативно-службової діяльності у червні 2021 року листопаді 2021 року (по 23.11.2021р.) у розмірі 150 відсотків посадового окладу полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 (начальник державної установи «Широківський виправний центр (№75)») за відповідним поданням Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.08.2022р. №4458/Кр-22;

- зобов`язати відповідача погодити преміювання керівника підпорядкованої установи виконання покарань за результатами оперативно-службової діяльності у червні 2021 року листопаді 2021 року (по 23.11.2021р.) у розмірі 150 відсотків посадового окладу полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 (начальник державної установи «Широківський виправний центр (№75)») за відповідним поданням Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.08.2022р. №4458/Кр-22.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він обіймав посаду начальника державної установи «Широківський виправний центр (№75)», щомісячно отримував премію у розмірі 150 % посадового окладу у період до травня 2021р. включно, проте, з червня 2021р. по листопад 2021р. (по 23.11.2021р.) вказаної премії не отримував внаслідок призначення та проведення службових розслідувань стосовно нього та притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та подальшого звільнення з посади. Проте, як зазначає позивач, вищенаведені накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності були ним оскаржені в судовому порядку та за результатами їх розгляду за судовими рішеннями від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21 та від 07.09.2022р. у справі №160/25710/21, визнані протиправними і скасовані накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також і поновлено на посаді. З урахуванням рішення суду від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили 28.07.2022р., третьою особою було направлено до відповідача подання про його преміювання у розмірі 150 % посадового окладу за червень-листопад 2021р. (по 23.11.2021р.) для погодження з урахуванням вимог Порядку погодження, зокрема, преміювання керівників установ виконання покарань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 24.06.2020р. №2183/5 (далі Порядок №2183/5), проте, його преміювання донині не здійснено, а відповідач через його протиправну бездіяльність, зволікає в погодженні преміювання, що на думку, позивача, є порушенням відповідачем його прав та інтересів на працю, що позбавляє його можливості заробляти собі на життя працею згідно до приписів ст.43 Конституції України. Також позивач посилається і на те, що у відповідності до п.7 наведеного Порядку №2183/5 у разі відсутності дисциплінарного проступку та підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності (що встановлено висновками вищенаведеного рішення суду від 17.12.2021р.) премія має бути погоджена за весь період проведення службового розслідування на підставі відповідного подання міжрегіонального управління, тому позивач вважає, що не погодження такого подання з урахуванням рішень судів, є протиправною бездіяльністю відповідача, у зв`язку із чим, просить визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та відновити його порушене право шляхом зобов`язання відповідача погодити відповідне подання про преміювання згідно до вимог Порядку №2183/5. Також і при вирішенні питання про розподіл судових витрат, позивач вказує у позові, що орієнтовний розрахунок його судових витрат становить, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу (перша інстанція) 5000 грн. (а.с.1-13).

Ухвалою суду від 09.11.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 08.12.2022р. відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, запропоновано відповідачеві протягом 15 календарних днів після отримання цієї ухвали надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України; третій особі запропоновано у той же строк, надати суду письмові пояснення по суті позову з дотриманням ст.ст.165, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.79).

Відповідач та третя особа вищезазначену ухвалу суду та копію позову з додатками отримали засобами електронного зв`язку 09.11.2022р., у електронному кабінеті, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа, а також електронними повідомленнями, які наявні у справі (а.с.82-86).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, 28.11.2022р. на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити посилаючись на те, що у спірний період (липень-листопад 2021р.)стосовно позивача було призначене службове розслідування, його було відсторонено від виконання обов`язків за займаною посадою, які є чинними та не скасовувались у судовому порядку, а відповідно до пункту 7 глави 13 та пункту 2 глави 21 розділу ІІ Порядку №925/5, а також п.7 Порядку №2183/5 особам начальницького складу, які відсторонені від виконання службових обов`язків (посад) премія не виплачується, тому відповідач вважає, що подання від 22.08.2022р. №4458/Кр-22 про преміювання позивача у липні-листопаді 2021р. залишено без погодження правомірно (лист від 20.10.2022р. №96996/94128-32-22/16.3.2); судові рішення у справах №160/17189/21 та №160/25710/21 оскаржуються відповідачем до Верховного Суду, а отже, на його думку, остаточні рішення відсутні та станом на 24.11.2022р. не набрали законної сили. Крім того, відповідач зазначає у відзиві, що преміювання є правом, а не обов`язком відповідача; у кошторисах бюджетних установ Державної кримінально-виконавчої служби України на 2022 рік не передбачені видатки на здійснення преміювання персоналу за 2021 рік; позбавляючи премії позивача за червень 2021р., відповідачі діяли на підставі та у межах чинного законодавства, що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. у справі №160/13429/21, тому відповідач вважає, що підстави для погодження державним секретарем Мін`юсту преміювання позивача за червень 2021р. листопад 2021р. відповідно до подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питання виконання кримінальних покарань від 22.08.2022р. №4458/Кр-22 відсутні, а відповідно, і позовні вимоги про зобов`язання відповідача погодити преміювання є безпідставними та задоволенню не підлягають. Що стосується відшкодування витрат позивача на правову допомогу, то відповідач вказує на те, що сума витрат та правову допомогу у розмірі 5000 грн., зазначена у позові, не містить детального опису правових послуг, що надаються, їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката, не наведено чіткого опису виконаних робіт та не розраховано витрати на правничу допомогу, тому відповідач вважає вказані витрати не обґрунтованими та документально не підтвердженими. Також, 03.01.2023р. відповідачем були надані додаткові пояснення, у яких відповідач посилається на те, що вчинення дії з погодження премії позивачеві належить до повноважень Міністерства юстиції, зокрема, Державного секретаря та віднесені до дискреційних повноважень, тому вважає, що зобов`язання останнього погодити преміювання свідчитиме про пряме втручання в дискреційні повноваження органу державної влади та порушення принципу розподілу влади на законодавчу, виконавчу та судову (а.с.143-158, 179-184).

Третьою особою (Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції) 25.11.2022р. до канцелярії суду подані пояснення щодо позову, у яких зазначено, що у третьої особи відсутні аргументи та міркування на підтримання зазначеного позову, вказує, що ДУ «Широківський виправний центр (№75)» безпосередньо підпорядковується третій особі, та саме начальник зазначеного міжрегіонального управління відповідно до наказів Міністерства юстиції України №2183/5, №925/5 має право встановлювати позивачу премію за результатами служби останнього тільки за погодженням з Державним секретарем Міністерства юстиції України. За вказаними процедурами у 2021р. не пройшли погодження пропозиції щодо преміювання позивача в червні 2021р. листопаді 2021р. через проведення щодо позивача службових розслідувань, які оспорювались позивачем у судовому порядку у справах №160/18247/22, №160/15821/21 та №160/13429/21. В серпні 2022р. від Державної установи «Водянська виправна колонія (№146)» (до реорганізації мала назву «Широківський виправний центр (№75)» надійшов лист від 19.08.2022р. №146/4-532 з пропозицією погодження преміювання позивача з 01.06.2021р. по 23.11.2021р. 22.08.2022р. третьою особою направлено до Міністерства юстиції України подання про преміювання позивача за вказаний період для погодження, проте, листом від 20.10.2022р. Міністерство юстиції України повідомило про залишення вказаного подання без погодження. За викладеного, третя особа вважає, що, за відсутності погодженого подання, у керівника третьої особи не було підстав для прийняття рішення про преміювання позивача за спірний період, тому просить вирішити спір справедливо відповідно до норм чинного законодавства України (а.с.87-91).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 09.01.2023р., у зв`язку з необхідністю розгляду поданих позивачем клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін шляхом винесення ухвал, за результатами їх розгляду, було продовжено строк розгляду даної справи до 08.02.2023р. (а.с.222).

Таким чином, дана адміністративна справи вирішується 08.02.2023р., тобто, у межах строку, визначеного ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 з 30.01.2017р. по 23.11.2021р. проходив публічну службу на посаді начальника державної установи «Широківський виправний центр (№75)» (на даний час перейменована на державну установу «Водянська виправна колонія (№146)», з 23.11.2021р. був звільнений з посади через накладення дисциплінарного стягнення, що підтверджується змістом копії наказу №470/к від 30.01.2017р., копією біографічної довідки від 27.07.2021р., копією наказу №4394/5 від 08.12.2021р. та іншими матеріалами справи, які учасниками справи не оспорюються (а.с.15-18, 46-52).

Під час проходження публічної служби на зазначеній вище посаді позивачеві у період з січня 2021р. по травень 2021р. щомісячно виплачувалася премія у розмірі 150% від посадового окладу, що підтверджується копіями наказів №42/ОС-21 від 25.02.2021р., №72/ОС-21 від 23.03.2021., №91/ОС-21 від 13.04.2021р., №124/ОС-21 від 25.05.2021р., №167/ОС-21 від 23.06.2021р. про преміювання за наведений період, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.19-28).

Згідно довідки ДУ «Широківський виправний центр (№75)» від 27.07.2021р. позивач діючих дисциплінарних стягнень не має, що підтверджується змістом наведеної довідки (а.с.32)

Надалі, 07.09.2021р. позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани, що підтверджується змістом копії наказу від 07.09.2021р. за №2123/к (а.с.40).

15.11.2021р. на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади згідно до копії наказу від 15.11.2021р. за №2711/к, що підтверджується його копією, наявною у справі (а.с.45).

Також і 17.11.2021р. відповідачем було прийнято наказ про звільнення позивача з посади начальника державної установи «Широківський виправний центр (№75)» з 23.11.2021р. згідно наказу від 17.11.2021р. за №2734/к, що підтверджується змістом копії наведеного наказу (а.с.46).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21 було визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 07.09.2021р. №2123/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022р. (а.с.49-50).

Отже, вищенаведене судове рішення набрало законної сили 28.07.2022р.

19.08.2022р. державною установою «Водянська виправна колонія (№146)» на адресу Південно-Східного управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції за №146/4-532 була направлена інформація щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2021р. по 23.11.2021р. для погодження преміювання згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022р. у справі №160/17189/21, що підтверджується змістом копії наведених документів (а.с.117-123).

На виконання наказу Міністерства юстиції України від 24.06.2020р. №2183/5, Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, враховуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р. та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022р. у справі №160/17189/21, 22.08.2022р. було сформовано та направлено на адресу Міністерства юстиції України подання за №3.3-4458/Кр-22 про преміювання керівника підпорядкованої установи виконання покарань ОСОБА_1 за результатами оперативно-службової діяльності у червні 2021р. листопаді 2021р. (по 23.11.2021р.) у розмірі 150% посадового окладу для погодження з Державним секретарем Міністерства юстиції, що підтверджується його копією (а.с.67-72, 124-129).

Вказане вище подання про погодження преміювання ОСОБА_1 за №3.3-4458/Кр-22 від 22.08.2022р. Міністерством юстиції України було залишено без погодження, що підтверджується змістом листа відповідача за №96996/94128-32-22/16.3.2 від 20.10.2022р. (а.с.130, 134-135).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непогодженні вищенаведеного подання від 22.08.2022р. за №3.3-4458/Кр-22, звернувся з даним позовом до суду та просить захистити його порушене право на отримання премії у розмірі 150% посадового окладу за червень-листопад 2021р. (по 23.11.2021р.) після скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача погодити вказане подання відповідно до вимог Порядку №925/5 та Порядку №2183/5.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не погодження подання від 22.08.2022р. за №3.3-4458/Кр-22 про його преміювання за період червень-липень 2021р., а також зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо його погодження за вказаний період, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704).

Пунктом 2 Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 п.5 Постанови №704 керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

В свою чергу, наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Порядок №925/5).

Пунктом 3 розділу I Порядку №925/5 визначено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належить, зокрема премія.

Згідно з пунктом 3 глави 13 розділу II Порядку №925/5 премія виплачується разом iз виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць.

Відповідно до приписів п.24 розділу І Порядку №925/5 встановлення надбавок, доплат, підвищень посадових окладів, преміювання та надання допомог для оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань особам начальницького складу, які перебувають на посадах (виконують обов`язки) керівників та їх заступників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, начальників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, а також установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, здійснюється за погодженням із Державним секретарем Міністерства юстиції України у порядку, встановленому Міністерством юстиції України, на підставі наказів відповідних органів та установ.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 24.06.2020 №2183/5 затверджено Порядок погодження надання матеріальних допомог, встановлення надбавок, доплат, підвищень посадових окладів і преміювання керівників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, підпорядкованих Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі Порядок №2183/5).

Відповідно до п.2 Порядку №2183/5, цим порядком визначаються єдині підходи до погодження надання матеріальних допомог, встановлення надбавок, доплат, підвищень посадових окладів і преміювання керівників (осіб, які виконують обов`язки керівників) бюджетних установ, підпорядкованих Департаменту, міжрегіональним управлінням.

Крім того, згідно з п.6 Порядку №2183/5, рішення про преміювання керівників бюджетних установ приймається керівником Департаменту, відповідного міжрегіонального управління, у безпосередньому підпорядкуванні якого перебувають ці бюджетні установи, за погодженням з Державним секретарем Міністерства юстиції України та оформлюється відповідним наказом.

Погодження премії здійснюється на підставі подань Департаменту міжрегіональних управлінь у межах фонду оплати праці із зазначенням інформації про розмір преміювання, наданих Міністерству юстиції України до 07 числа місяця, що настає за місяцем, за який здійснюється преміювання, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Крім того, за приписами п.7 Порядку №2183/5 визначено, що під час проведення службового розслідування стосовно керівника бюджетної установи погодження на його преміювання не надається. За результатами службового розслідування у разі відсутності дисциплінарного проступку та підстав до притягнення керівника бюджетної установи до відповідальності премія погоджується за весь період його проведення на підставі відповідного подання департаменту, міжрегіонального управління.

Отже, аналіз вищенаведених приписів свідчить про те, що відповідач наділений правом погоджувати подання про преміювання керівників бюджетних установ, при цьому, таке погодження на преміювання під час проведення службового розслідування не надається.

Водночас, у разі коли за результатами службового розслідування відсутні підстави для притягнення такого керівника бюджетної установи до дисциплінарної відповідальності, за весь період проведення такого службового розслідування, відповідач має обов`язок погодити таке подання про преміювання.

Так, як встановлено із наявних в матеріалах справи документів, стосовно позивача було призначене службове розслідування згідно до наказу від 15.07.2021р. №2371/7, що підтверджується змістом його копії (а.с.38-39).

За результатами вказаного службового розслідування позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани згідно до наказу від 07.09.2021р. за №2123/к, що підтверджується його копією, наявною у справі (а.с.40).

Наведений наказ та матеріали службового розслідування за результатами призначеного службового розслідування щодо позивача за наказом від 15.07.2021р. №2371/7 були предметом розгляду у адміністративній справі №160/17189/21 за результатами розгляду якої рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р. визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 07.09.2021р. №2123/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.47-48).

Зазначене судове рішення постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022р. у справі №160/17189/21 було залишено без змін (а.с.49-50).

Наведене судове рішення у відповідності до вимог ч.2 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України набрало законної сили у день прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, тобто, 28.07.2022р.

Згідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин та враховуючи, що змістом вищенаведених судових рішень судами встановлено протиправність притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, призначеного за наказом від 15.07.2021р. №2371/7, позивач є таким, що не має дисциплінарного стягнення у період червень-липень 2021р., а відповідно, має право на отримання премії за вказаний період шляхом погодження відповідного подання відповідачем у спосіб, встановлений п.7 Порядку №2183/5, зокрема, за яким передбачено, що відповідач має обов`язок погодити подання за весь період проведення службового розслідування за умови відсутності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Факт відсутності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатами призначеного службового розслідування за наказом від 15.07.2021р. встановлений судовим рішенням від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили 28.07.2022р., дане рішення суду є обов`язковим для виконання, зокрема, і відповідачем виходячи з вимог ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.129-1 Конституції України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що, з урахуванням висновків рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили 28.07.2022р., непогодження відповідачем подання від 22.08.2022р. за №3.3-4458/Кр-22 про преміювання позивача за результатами оперативно-службової діяльності за червень 2021 року липень 2021 року у розмірі 150 відсотків посадового окладу є протиправною бездіяльністю відповідача.

Також слід зазначити, що за приписами Порядку №2183/5 передбачено обов`язок відповідача вчинити такі дії (бездіяльність), а саме: 1) погодити подання про преміювання; 2) під час проведення службового розслідування погодження на преміювання не надається; 3) за відсутності підстав та відсутності дисциплінарного проступку подання про преміювання погоджується за весь період проведення службового розслідування.

Судом встановлено, а також і підтверджено відповідачем у відзиві, що подання від 22.08.2022р. за №3.3-4458/Кр-22 про преміювання позивача за результатами оперативно-службової діяльності за червень 2021 року липень 2021 року у розмірі 150 відсотків посадового окладу відповідачем не було погоджено (відповідачем вчинена бездіяльність), а листом від 20.10.2022р. №96996/94128-32-22/16.3.2 залишив вказане подання без погодження (а.с.130), що не відповідає вищенаведеній процедурі, оскільки відповідач мав би погодити подання за відсутності підстав та відсутності дисциплінарного стягнення (проступку) стосовно позивача за червень липень 2021р. з урахуванням висновків, встановлених рішенням суду у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили, виходячи з вимог п.7 Порядку №2183/5, ст.129-1 Конституції України.

У пунктах 70 та 71 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011р. у справі «Рисовський проти України», Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, із наведеного слід дійти висновку, що у даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було дотримано своєї ж процедури, встановленої приписами п.7 Порядку №2183/5, що є протиправною бездіяльністю відповідача.

У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у відзиві на позов та доданими до нього копіями документів не доведено належними, достатніми і допустимими доказами правомірність і законність його бездіяльності в частині не погодження подання про преміювання позивача за червень липень 2021р. з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили та встановлених судом обставин, аналізу вищенаведених чинних норм законодавства, зокрема, приписів п.7 Порядку №2183/5, які не спростовані відповідачем будь-якими іншими доказами.

Є безпідставними та неспроможними аргументи відповідача з приводу того, що стосовно позивача було призначене службове розслідування та позивача було відсторонено від виконання посадових обов`язків, ці накази є чинними та не скасовувались у судовому порядку тому подання від 22.08.2022р. правомірно відповідачем залишено без погодження, з огляду на те, що, по-перше, накази про призначення службового розслідування та відсторонення від виконання посадових обов`язків не підлягають оскарженню в судовому порядку, оскільки ще не порушують прав та інтересів особи; по-друге, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21 визнано протиправним та скасовано наказ відповідача від 07.09.2021р. №2123/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», дане судове рішення набрало законної сили 28.07.2022р., а отже, станом на 22.08.2022р. (дата формування подання про преміювання) позивач не мав жодних дисциплінарних стягнень у період червень-липень 2021р., відповідно, за вказаний період відповідач мав обов`язок погодити подання про преміювання позивача за весь час службового розслідування у спосіб та у порядку, встановленому приписами п.7 Порядку №2183/5.

Судом також критично надається оцінка та відхиляються доводи відповідача з приводу того, що судове рішення у справі №160/17189/21 оскаржується відповідачем до Верховного Суду, а отже, на його думку, остаточні рішення відсутні та станом на 24.11.2022р. не набрали законної сили, з огляду на те, що рішення суду першої інстанції набирає законної сили у день прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до вимог ч.2 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, оскільки постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022р. вказане судове рішення було залишено без змін, відповідно, вказане судове рішення набрало законної сили саме 28.07.2022р., тому аргументи про оскарження відповідачем вказаного судового рішення до Верховного Суду є неспроможними та такими, що не відповідають вимогам ч.2 ст.255 КАС України.

Є безпідставними і необґрунтованими посилання відповідача на те, що у кошторисах бюджетних установ Державної кримінально-виконавчої служби України на 2022рік не передбачені видатки на здійснення преміювання персоналу за 2021 рік, оскільки наведені доводи не можуть бути підставами для позбавлення позивача права на преміювання у період червень-липень 2021р. з урахуванням вимог п.7 Порядку №2183/5, а також з урахуванням висновків судового рішення у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання відповідачем згідно до вимог ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.129-1 Конституції України.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи відповідача про те, що преміювання є правом, а не обов`язком відповідача та, позбавляючи премії позивача за червень 2021р., відповідачі діяли на підставі та у межах чинного законодавства, що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. у справі №160/13429/21, тому відповідач вважає, що підстави для погодження державним секретарем Мінюсту преміювання позивача за червень 2021р. листопад 2021р. відповідно до подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питання виконання кримінальних покарань від 22.08.2022р. №4458/Кр-22 відсутні, з огляду на те, що, по-перше, наведене судове рішення приймалося 15.11.2021р. та в його основу не було покладено обставини, встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р. у справі №160/17189/21, яким було визнано протиправним та скасовано наказ від 07.09.2021р. за №2123/к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, яке набрало законної сили 28.07.2022р. та не покладено в основу даного судового рішення і обставини щодо висновків вказаного судового рішення, а також і обставини формування третьою особою подання про преміювання позивача від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 та направлення його відповідачеві для відповідного погодження з урахуванням вищенаведеного судового рішення, яке набрало законної сили, по-друге, в даному випадку, відповідачем безпідставно були проігноровані приписи свого ж пункту 7 Порядку №2183/5, а отже, із наведеного, можна дійти висновку, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду згідно до вимог ч.7 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є безпідставними та необґрунтованими аргументи відповідача з приводу того, що вчинення дії з погодження премії позивачеві належить до повноважень Міністерства юстиції, зокрема, Державного секретаря та віднесені до дискреційних повноважень, тому вважає, що зобов`язання останнього погодити преміювання свідчитиме про пряме втручання в дискреційні повноваження органу державної влади та порушення принципу розподілу влади на законодавчу, виконавчу та судову, з огляду на те, що зазначене не відповідає дійсності та суперечить приписам ст.ст.2, 245 Кодексу адміністративного судочинства України за якими передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, тобто, у даному випадку, адміністративний суд наділений повноваженнями перевірки встановлення фактів правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а відповідно, і наділений повноваженнями, у разі задоволення позову, з метою ефективного відновлення порушеного права, зобов`язати суб`єкта владних повноважень відповідача вчинити певні дії (п.10 ч.2 ст.245 КАС України), тому наведені аргументи щодо дискреційних повноважень відповідача та порушення принципу розподілу влади при вирішенні адміністративного спору судом є неспроможними та суперечать вимогам ст.55 Конституції України (право звернення до суду) та ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (завданням адміністративного судочинства України).

При цьому, слід зазначити, що згідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, як зазначив Європейський Суд з прав людини у справах Burdov v. Russia,no. (59498/00, §§ 37-38,ECHR 2002), Yvonne van Duyn v.Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office) зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, то суб`єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов`язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб`єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання уповноваженим державою суб`єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що не погодивши подання про преміювання позивача за червень-липень 2021р. від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 з урахуванням висновків, викладених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р.у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили 28.07.2022р., відповідач, вчинив протиправну бездіяльність, оскільки не дотримався власної процедури, встановленої п.7 Порядку №2183/5.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не погодження подання про преміювання позивача за червень-липень 2021р. від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 з урахуванням рішення суду у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили 28.07.2022р., суд приходить до висновку, що вчинивши вказану протиправну бездіяльність, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з порушенням вимог п.7 Порядку №2183/5, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що є порушенням вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу.

Отже, відповідачем під час вчинення протиправної бездіяльності, яка полягає у непогодженні подання про преміювання позивача за період червень-липень 2021р. від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 з урахуванням рішення суду у справі №160/17189/21, яке набрало законної сили 28.07.2022р.,були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Також, з метою повного та ефективного захисту порушеного права з урахуванням ст.13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача погодити подання Південно-Східного міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 про преміювання за результатами оперативно-службової діяльності за червень 2021 року липень 2021 року у розмірі 150 відсотків посадового окладу полковника внутрішньої служби, начальника державної установи «Широківський виправний центр (№75)» Цівки Володимира Олександровича підлягають задоволенню з урахуванням того, що у даному випадку, у відповідача суб`єкта владних повноважень, відсутня свобода розсуду, оскільки виходячи з приписів п.7 Порядку №2183/5 та після набранням законної сили судовим рішенням у справі №160/17189/21 про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач мав лише один спосіб поведінки, а саме: за відсутності дисциплінарного стягнення (проступку) у позивача, відповідач мав обов`язок погодити відповідне подання міжрегіонального управління про преміювання позивача за червень-липень 2021р.

Між тим, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не погодження подання Південно-Східного міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 про преміювання за результатами оперативно-службової діяльності за серпень 2021 року листопад 2021 року (по 23.11.2021р.) 150 відсотків посадового окладу позивача задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено зі змісту наявного в матеріалах справи копії наказу відповідача від 30.08.2021р. за №2984/7 щодо позивача було призначене службове розслідування (а.с.41-42), яке продовжене згідно наказу від 28.09.2021р. №3387/7 (а.с.44), а у відповідності до вимог п.7 Порядку №2183/5 передбачено, що на час проведення службового розслідування стосовно керівника бюджетної установи погодження на його преміювання не надається.

При цьому, судом із наданих документів встановлено, що за вказаним службовим розслідуванням на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади згідно з наказами відповідача №2711/к від 15.11.2021р. та №2734/к від 17.11.2021р., які були предметом спору у адміністративній справі №160/25710/21, за результатами розгляду якої було прийнято судове рішення від 07.09.2022р., проте, вказане судове рішення ні станом на 22.08.2022р. (оформлення подання про преміювання позивача), ні станом на 08.02.2023р. (дата прийняття цього рішення) не набрало законної сили (таких доказів суду позивачем не надано), судом не встановлено.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не погодження подання про його преміювання від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 за період серпень-листопад 2021р. (по 23.11.2021р.) є передчасними, оскільки судове рішення у справі №160/25710/21 щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вказаний період ні станом на 22.08.2022р., ні станом на 08.02.2023р. не набрало законної сили, тому у наведеній частині позовних вимог позивача, у тому числі і у частині зобов`язання вчинити певні дії, слід відмовити.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову частково, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп. виходячи із розрахунку 992.40 грн./2 понесені позивачем згідно квитанції №2022-11-03 від 03.11.2022р. (а.с.14).

Між тим, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.

За приписами ч.3, ч.4 та ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.

Так, зі змісту наданих суду копії договору про надання правничої допомоги №10/22 від 10.10.2022р. та додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 10.10.2022р. укладених між адвокатом Громовим Ю.А. та Цівкою В.О. був укладений договір предметом якого є представництво Клієнта, зокрема в адміністративному судочинстві, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Клієнта в судах під час здійснення, зокрема, адміністративного судочинства, згідно копії акту №1 виконаних робіт/наданих послуг від 10.10.2022р. видно, що вказаним адвокатом для позивача надані правові послуги, а саме: оформлення позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, гонорар становить 5000 грн. (а.с.73-77).

Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за вищенаведеним розрахунком, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням співмірності витрат на оплату правової допомоги, виходячи із складності справи, категорія якої не є складною, позов немайнового характеру (щодо права преміювання позивач), обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000 грн. з урахуванням вимог ч.5, ч.6, ч.7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00грн.

Також судом враховується і те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19, яка підлягає застосуванню адміністративним судом відповідно до положень ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, слід дійти висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., тому у вказаній частині позовних вимог слід відмовити.

За викладеного, даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непогодження подання Південно-Східного міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 про преміювання за результатами оперативно-службової діяльності за червень 2021 року липень 2021 року у розмірі 150 відсотків посадового окладу полковника внутрішньої служби, начальника державної установи «Широківський виправний центр (№75)» Цівки Володимира Олександровича.

Зобов`язати Міністерство юстиції України (01001, м.Київ, вул. Архітектора Городецького, будинок 13; ) погодити подання Південно-Східного міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.08.2022р. №3.3-4458/Кр-22 про преміювання за результатами оперативно-службової діяльності за червень 2021 року липень 2021 року у розмірі 150 відсотків посадового окладу полковника внутрішньої служби, начальника державної установи «Широківський виправний центр (№75)» Цівки Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул. Архітектора Городецького, будинок 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.) та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва