Справа № 744/281/22
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/281/22
Провадження № 2-а/744/3/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Висоцькій Т. П.,

розглянувши адміністративну справу № 744/281/22 за позовом

представника позивача: Голика Євгена Валерійовича

в інтересах

позивача: ОСОБА_1

до

відповідача: інспектора взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича

співвідповідача: Департаменту патрульної поліції

про

вимоги позивача: визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за відсутності: позивача ОСОБА_1 ; представника позивача Голика Є. В.; відповідача Халимона В. В. і його представника Сіндєєвої В. В.; представника співвідповідача, -

В С Т А Н О В И В:

За позовом сторона позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора взводу № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича від 02 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення стосовно позивача направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції. В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що 02 липня 2022 року близько 13 години позивач керував автомобілем FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по автодорозі Київ-Чернігів-Н.Яриловичі в напрямку смт Ріпки. В якості пасажира в автомобілі знаходилася дружина позивача ОСОБА_2 . Під`їжджаючи до населеного пункту Рівнопілля, позивач зменшив швидкість руху та в`їжджав в населений пункт вже зі швидкістю близько 50-60 км/год. Поблизу дорожнього знаку, яким позначено початок населеного пункту Рівнопілля, знаходилися патрульні поліцейські, один з яких тримав в руці лазерний вимірювач швидкості руху автомобілів, наводив його на автомобілі й таким чином вимірював ним швидкість руху проїжджаючих автомобілів, в тому числі й автомобіля позивача. Проїжджаючи повз поліцейських, автомобіль позивача було зупинено поліцейським Халимовом Вадимом Володимировичем (далі відповідач), Відповідач одразу звинуватив позивача в тому, що він нібито перевищив швидкість у населеному пункті на 42 км/год, тобто рухався зі швидкістю 92 км/год при дозволеній швидкості руху 50 км/год. При цьому відповідач показував дані лазерного вимірювача швидкості руху, тримаючи його в руці. На це позивач відповів, що швидкість руху він зменшив, коли побачив знак початку населеного пункту, проте відповідач сказав, що буде притягувати позивача до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху. Після цього відповідач, не проводячи розгляду справи, виніс постанову серії БАД № 151021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно даних якої позивач рухаючись в населеному пункті Рівнопілля, рухався зі швидкістю 92 км/год, таким чином перевищив швидкість руху на 42 км/год, а також керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Цією постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено штраф в розмірі 20400 гривень. Сторона позивача вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2022, винесена відповідачем, є протиправною та підлягає скасуванню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати но зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання ПДР. Проте, при здійсненні заміру швидкості відповідачем, на рухомий автомобіль позивача було наведено ціль лазерним вимірювачем, який знаходився в руці. Тримання приладу в руці породжує вібрацію, що може дати більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Враховуючи викладені вище положення ст. 40 Закону України «Про Національну полінію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розмішена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Сторона позивача акцентує увагу на тому, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів працівниками патрульної поліції, аніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Таким чином, постанова відповідача не відповідає вимогам ч. ч. 2, 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до підрозділу поліції.

Представник первісного відповідача, інспектора взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича, за довіреністю Сіндєєва Валентина Валеріївна, подала до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги позивача первісний відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. На думку сторони відповідача, сам по собі посадова особа інспектор взводу №2 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, оскільки належним відповідачем може бути лише орган Національної поліції, від імені якого діяв співробітник поліції, і який є юридичною особою. Розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції, можуть накладати адміністративні стягнення та розглядають адміністративні правопорушення від імені цих органів. Тому, на думку сторони відповідача, працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 по справі № 724/716/16-а та від 19.09.2020 у справі № 742/2289/17, а також у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №743/1782/20 та ін. Таким чином, на думку сторони відповідача, виникає необхідність залучити у якості належного відповідача Департамент патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048), як суб`єкта владних повноважень. Також, до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Так, 02.07.2022 о 12 годині 50 хвилин в с. Рівнопілля а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 168 км., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 92 км/год в населеному пункті, що визначений д.з. 5.49, та перевищив встановлене обмеження швидкості на 42 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TruCam LTІ 20/20, серійний ТС000607, чим порушив п. 12.4 ПДР та при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2021. Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 (серійний помер ТС000607). Згідно п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Таким чином, гр. ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Лазерний вимірювач швидкості TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Під час вимірювання швидкості руху, поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу (на відео та фото видно, як червона позначка фіксується на автомобілі позивача з відстані 310,0 м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля (додаються на диску). Прилад починає вимірювання швидкості і здійснює запис відео. TruCam - це не радіолокаційний, а лазерний вимірювач, що дозволяє уникнути будь-яких неточностей під час його застосування та здійснити вимірювання швидкості конкретного автомобіля, навіть у щільному потоці транспортних засобів. Прилад TruCam автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, відмітка про що міститься у верхній частині фотографії з приладу (додається), де зазначено, що правопорушення вчинено за адресою: 168 км а/м М-01 «Київ-Чернігів-Н.Яриловичі» в с. Рівнопілля (А/Д М-01 КИЇВ-ЧЕРНІГІВ- Н.ЯРИЛОВИЧІ С. Рівнопілля, 168 км). Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації (копії додаються). На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки. До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки - «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTІ 20/20 TruCam», який на підставі вказаного наказу було зареєстровану в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. На підставі викладеного вище, 29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником TruCam, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012 (копія додається). Згадана процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України партіями та була передбачена положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 № 113/98-BP, (втратив чинність 01.01.2016). «Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки», затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19.02.2002 № 100 (втратив чинність 14.06.2016) та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, які зараз втратили чинність. Дійсно, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362, TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Виходячи з наведених положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Також сторона відповідача зауважила, що відповідно до п. 3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, внесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01.01.2019. При цьому, прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства. На цей час єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки. Відповідно до ст. 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VI (набрав чинності 01.01.2016) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. В свою чергу, відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/25189 (копія додається), виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 11.01.2022 та чинного до 11.01.2023, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000607 є придатним до застосування. Безпідставними та необґрунтованими є посилання позивача, що прилад TruCam LTI 20/20 не може використовуватися в ручному режимі, оскільки як у свідоцтві про повірку, так і у листі ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019, зазначено, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів (ТЗ) конструктивно створений для утримання в руках під Час вимірювань. Новим Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VI (набрав чинності 01.01.2016), не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більш того, такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України. Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно наказу Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься і вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam. Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік. Сторона відповідача наголошує, що можливість використання виробу TruCam також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008 (копія додається), який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Отже, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/25189 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС000607 до застосування, а тому відсутні підстави ставити під сумнів результати вимірювання швидкості транспортного засобу даним приладом. Сторона позивача зазначає, що позиція щодо правомірності використання поліцією лазерних вимірювачів швидкості TruCam та належності доказів, отриманих з цих пристроїв, була застосована у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 359/9278/18 та у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 у справі № 857/874/19 тощо. У п. 2.4.а) Правил дорожнього руху (далі ПДР) вказано, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР. Відповідно до п. 2.1.а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія па право керування транспортним засобом відповідної категорії. Аналогічні норми містяться у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», в якій зазначається, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, пред`явити їх у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. При цьому у відповідності до ст. ст. 317 та 317-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції. Під час перевірки у позивача документів, зазначених у п. 2.1 ПДР, було встановлено, що посвідчення водія у гр. ОСОБА_1 відсутнє. Перевіривши останнього по ІТС «ІПНП» було встановлено, що гр. ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2022 у справі №750/7527/21 (постанова додається) строком па 1 рік, яка набрала законної сили 03.08.2021 року. Статтею 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення визначено, що Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Отже, постанова Деснянського районного руду м. Чернігова від 22.07.2021 року, якою гр. ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та застосовано стягнення у вигляді сплати штрафу у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік набула законної сили 03.08.2021 року. Таким чином, на думку сторони відповідача, позивачем було вчинено одразу декілька адміністративних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме: керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративне правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне, з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Згідно статті 222 Кодексу України про адміністративне правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. ОСОБА_3 є уповноваженим працівником патрульної поліції, проходить службу на посаді інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП, має звання старший лейтенант поліції, а отже, у відповідності до ст. 222 Кодексу України про адміністративне правопорушення має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Отже, виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів, щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та, як наслідок, у результаті розгляду справи, виніс відносно гр. ОСОБА_1 постанову серії БАД №151021 від 02.07.2022 за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення з накладенням штрафу в розмірі 20400 грн. Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі, без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тому дана стаття дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема, із відеотехніки з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху, в тому числі й відеозаписи, отримані із відеореєстратора поліцейського. Вказана норма передбачає можливість (що не є тотожним обов`язку) закріплення, монтування та розміщення технічних приладів та технічних засобів, передбачених пунктами 1 і 2 цієї частини, тобто не виключає можливість використання таких приладів в ручному режимі. Так, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: відео правопорушення, відео з п/в (портативний відео реєстратор) № 474396, що і є технічними засобами за допомогою яких було здійснено фіксацію вчинення адміністративного правопорушень. Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед Законом це означає, що обов`язок додержуватися закону, його виконувати, право використовувати закон в своїх інтересах, а також юридична відповідальність, перед законом за його порушення є рівною для всіх громадян. Не може бути винятків з цього правила зважаючи на будь-які особливі заслуги особи, її соціальний статус тощо. Згідно вимог ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання закону України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Як вбачається із відеозапису, зробленого за допомогою портативного відеореєстратора поліцейського №474396, в ході патрулювання екіпажем патрульної поліції був зупинений транспортний засіб марки Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача за перевищення швидкісного режиму. В ході спілкування під час спілкування у зв`язку з відсутність посвідчення водія, громадянина було перевірено по базам Нацполіції та з`ясовано, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування строком на один рік. Після зупинки транспортного засобу водія було проінформовано про причину зупинки з детальним її описом, повідомлено, що ведеться відео фіксація правопорушення. Відеозаписами також підтверджується той факт, що водій не мав при собі посвідчення водія, та й не міг його мати, оскільки воно було вилучене у зв`язку з позбавленням на підставі постанови Деснянського райсуду м. Чернігова та направлене на зберігання до територіального сервісного центру 7444 в м. Мена Чернігівської області, що підтверджується супровідним листом № 6049вх/41/22-21 від 06.08.2021, копія якого долучається до відзиву. З відеозаписів також вбачається, що до початку винесення постанови поліцейським, який провадив розгляд справи, ознайомив водія з правами особи, яка притягається до відповідальності, після чого виніс постанову серії БАД №151021 від 02.07.2022. Крім того, після винесення постанови водієві було повідомлено, що його відсторонено від права керування та подальший рух автомобілем продовжила дружина. Отже, на думку сторони відповідача, наявними доказами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень та спростовуються твердження позивача, про те, що розгляд справи не проводився. Сторона відповідача зазначила, що поліцейським була дотримана передбачена законодавством процедура розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Позивачеві було повідомлено про причину зупинки та суть вчиненого ним правопорушення. До початку винесення оскаржуваної постанови поліцейський оголосив про початок розгляду справи, ознайомив позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи та жодним чином не перешкоджав у користуванні ними. При цьому, жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Отже, на думку сторони відповідача, системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те що відповідач ОСОБА_3 , під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та винесення постанови серії БАД №151021 від 02.0,7.2022 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 по справі 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Позивачем по справі, на думку сторони позивача, до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Між іншим, незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та направлення справи на новий розгляд, з подальшим звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності. Таким чином, враховуючи всі наявні матеріали даної справи та докази вчинення адміністративного правопорушення, всі зауваження позивача як підстави для скасування оскаржуваної постанови, як вважає сторона відповідача, не знаходять свого підтвердження, носять суто суб`єктивний характер та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності. На переконання сторони відповідача, позовна вимога позивача щодо направлення справи на новин розгляд є безпідставною, оскільки матеріалами справи, зокрема, відеозаписами факт вчинення адміністративного правопорушень позивачем підтверджується в повному обсязі, а отже відсутні правові підстави для направлення справи на новий розгляд. Крім того, згідно ч. 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах і про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслані справу на новий розгляд до компетентного органу (посадовій особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Втім, на думку сторони відповідача, в даному випадку по відношенню до позивача притягнення до адміністративної відповідальності відбулося компетентним органом (посадовою особою), а отже вимога позивача про направлення справи на новий розгляд є не тільки не обґрунтованою, а й такою, що суперечить вимогам стаття 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача Голик Євген Валерійович подав до суду відповідь на відзив, в якій просив доводи, викладені у відзиві на позов, відхилити, а позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича задовольнити повністю. В обґрунтування зазначених вимог сторона позивача посилається на те, що з відзиву на позов, а також з доданих до нього паперових та електронних документів не можливо визначити, на якому саме відрізку шляху була зафіксована швидкість автомобіля, яким керував позивач, адже позивач стверджує, що перед дорожнім знаком 5.49 (початок населеного пункту) він зменшив швидкість до 50 км/год і в населений пункт заїздив з дозволеною швидкістю. На відеозаписі немає жодних будівель, об`єктів інфраструктури, які б вказували, що автомобіль рухається по населеному пункту, окрім, того не видно дорожнього знаку 5.49. Отже, з відеозапису не можливо зрозуміти де саме зафіксована швидкість автомобіля 92 км/год: поза населеним пунктом чи в населеному пункті. Також сторона позивача звертає увагу суду, що у постанові не зазначено технічний засіб, фото-, відеофіксації вимірювання швидкості руху автомобіля, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові тільки записано «відео правопорушення, відео з п/в (портативного відеореєстратора) № 474396». Натомість відповідач мав зазначити назву лазерного вимірювача швидкості, а саме TruCam LTI 20/20» та його серійний номер «ТС000607». На портативний відеореєстратор № 474396 записувалося тільки спілкування поліцейського з позивачем після зупинки автомобіля. Через це відеозапис фіксування нібито перевищення швидкості позивачем не може бути належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, а саме перевищення допустимої швидкості руху. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а. Суд у рішенні зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Інших доказів перевищення позивачем швидкості руху у справі немає і суду вони не надано. Враховуючи позицію відповідача, а також правову позицію Верховного Суду у справах № 724/716/16-а та 742/2298/17 сторона позивача вважає за необхідне клопотати про залучення у справу як співвідповідача Департамент патрульної поліції, ідентифікаційний код 40108646.

Ухвалою суду від 17.01.2023 у справі на клопотання представника позивача Голика Є. В. був залучений співвідповідач Департамент патрульної поліції.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Голик Євген Валерійович, у судове засідання не прибули, подали суду письмові відомості про розгляд справи за їх відсутності, за змістом яких позов підтримали та просили його задовольнити.

У судове засідання відповідач, інспектор взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимон Вадим Володимирович, та його представник за довіреністю Сіндєєва Валентина Валеріївна не прибули, були повідомлені про розгляд справи судом, у вказаному вище відзиві зазначили відомості про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник співвідповідача, Департаменту патрульної поліції, за довіреністю Сіндєєва Валентина Валеріївна у судове засідання не прибула, надіслала до суду через систему «Електронний суд» заяву щодо неможливості прибуття у судове засідання представника з фінансових причин, де також зазначила дані про те, що позов співвідповідачем не визнається повністю і Департамент патрульної поліції по суті погоджується з доводами первісного відповідача, наведеними у поданому в його інтересах відзиві. Також у заві співвідповідачем зазначено, що справа не може бути направлена на новий розгляд внаслідок спливу строку, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи та матеріали щодо оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, дослідивши файли відеозаписів з місця події на надісланому до суду диску для лазерних систем зчитування, вважає за необхідне вирішити справу за наступних обставин.

У справі судом з`ясовано, що інспектором взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимоном Вадимом Володимировичем згідно постанови, що оскаржується, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 151021 від 02.07.2022 на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126, ст. 36 Кодексу України про адміністративне правопорушення було накладене остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі «20400 (двадцять чотириста) 00 коп». За постановою позивач ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 був визнаний винуватим у тому, що 02.07.2022 о 12 год. 50 хв на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 168 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю 92 км/год в населеному пункті, позначеному д. з. 5.49, чим перевищив швидкість на 42 км/год (швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20, ТС000607), чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами 22.07.2021 Деснянським районним судом міста Чернігова (про те, що позивач був позбавлений згаданого права саме «постановою» суду у фабулі правопорушення, викладеній в оскаржуваній постанові, не зазначено).

Втім, суд з урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства констатує, що оскаржувана постанова не у повній мірі відповідає принципу правової визначеності, закріпленому у ч. 1 ст. 8 Конституції України, котрий є невід`ємною складовою принципу верховенства права, зокрема:

-у постанові як штраф, так і його подвійний розмір, всупереч вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення прописом зазначений невірно (не вказане слово «тисяч»), не зазначено, що штраф складає суми в гривнях, що ставить під сумнів розміри грошових еквівалентів щодо накладеного адміністративного стягнення (невідомо що це за суми «двадцять чотириста» і «сорок вісімсот» відповідно; слів «гривень» чи хоча б «грн» тут немає);

-згідно із ч. 2 ст. 317-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права, але в постанові зазначено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортним засобом 22.07.2021, тобто у дату винесення постанови Деснянським районним судом м. Чернігова, хоча ця постанова набрала законної сили лише 03.08.2022 (відмітка про це на тексті копії постанови на аркуші адміністративної справи 43), тобто за фабулою постанови не вірно відображений сам момент (дата) позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 ..

З огляду на викладене, враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд убачає, що оскаржувану за адміністративним позовом постанову відповідача необхідно визнати протиправно та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача направити на новий розгляд.

При ухваленні цієї постанови суд відхиляє приведені вище доводи первісного відповідача за відзивом, оскільки вони не спростовують вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення із приводу необхідності чіткого зазначенням розміру штрафу, а також вимог ч. 2 ст. 317-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо моменту позбавлення права керування транспортним засобом.

Суд також відхиляє вказані вище доводи співвідповідача щодо неможливості скерування справи на новий розгляд, оскільки така правова позиція в деякій мірі не узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними, приміром, в Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі №500/3491/16-а.

Таку аргументацію суд вважає достатньою, з огляду на згадане вище та на обставини ухвалення судового рішення в умовах воєнного стану (Семенівська міська територіальна громада Новгород-Сіверського району Чернігівської області знаходиться в зоні бойових дій, що засвідчено даними наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004)) й на необхідність негайного викладення за законом одразу повного тексту рішення (не вступної та резолютивної частини) у справах даної категорії.

Керуючись ст. ст. 5, 77, 244-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача Голика Євгена Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 до інспектора взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича, співвідповідач Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю з усіх заявлених позовних вимог.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 151021 від 02 липня 2022 року інспектора взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126, ст. 36 Кодексу України про адміністративне правопорушення визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 направити на новий розгляд до органів Департаменту патрульної поліції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання згідно даних позову: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: суб`єкт владних повноважень, інспектор взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимон Вадим Володимирович, місце перебування: вулиця Громадська, будинок 66, місто Чернігів, 14037; відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта не відомі.

Співвідповідач: суб`єкт владних повноважень, Департаменту патрульної поліції, місце перебування: вулиця Федора Ернста, будинок 3, місто Київ, 03048, .

Суддя: О. І. Гнип