Справа № 640/22299/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Раєвської Катерини Іванівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року (розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Державної податкової служби України (Головного управління Державної податкової служби у місті Києві) до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року, Державна податкова служба України (Головного управління Державної податкової служби у місті Києві) (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі- відповідач) в якому просила стягнути з відповідача податковий борг з податку на доходи фізичних осіб та військового збору в сумі 574 231,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за відповідачкою обліковується податковий борг в розмірі 574 231,35 грн., який останньою в добровільному порядку не сплачений.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року задоволено адміністративний позов.

Стягнено з рахунків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) у банках, що обслуговують боржника - податковий борг з податку на доходи фізичних осіб та військового збору в сумі 574 231,35 грн. (п`ятсот сімдесят чотири тисячі двісті тридцять одна грн. 35 коп.) на користь Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код 44116011) за рахунок погашення податкового боргу.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку в органах державної фіскальної служби як платник податків.

Як вбачається з інформаційної довідки податкового органу № 15893/5/26-15-13-06-16 від 19.05.2021 року, що за ОСОБА_1 , станом на 14.05.2021 року, обліковується борг в розмірі 574 231,35 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Вказана сума податкового боргу виникла, на підставі податкових повідомлень-рішень, які містяться в матеріалах справи:

- № від 25.04.2019 року;

- № від 25.04.2019 року;

- № від 25.04.2019 року;

- № від 25.04.2019 року.

Зазначене стало підставою для звернення податкового органу з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до ст. п. 14.1.137 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Відповідно до п. 54.1. ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Правовими положенням пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України.

Відповідно до п. 59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Правовими положеннями п.57.1 ст.57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність у відповідача несплаченої у визначений законодавством строк узгодженої суми грошового зобов`язання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копіями податкових повідомлень-рішень, які містяться в матеріалах справи:

- № від 25.04.2019 року;

- № від 25.04.2019 року;

- № від 25.04.2019 року;

- № від 25.04.2019 року.

31.07.2019 року ГУ ДФС у м. Києві, у відповідності до ст. 59 ПК України, сформовано та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» № 292353-17.

Згідно податкової вимоги форми «Ф» № 292353-17 від 31.07.2019 року, станом на 30.07.2019 року, за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг на суму 574 231,35 грн.

Зазначена податкова вимога форми «Ф» № 292353-17 від 31.07.2019 року скерована податковим органом на адресу відповідача, проте не отримана ОСОБА_1 та повернута відповідним відділенням поштового зв`язку до податкового органу.

Разом з тим, у відповідності до пункту 42.2 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, вищевказана вимога вважається врученою останньому належним чином.

При цьому, передбачені ПК України заходи не привели до погашення відповідачем податкового боргу.

Станом на момент розгляду справи в суді, представником відповідача подано відзив, в якому останній заперечує у задоволенні позову та зазначає про відсутність у позивачки боргу в розмірі 574 231,35 грн.

Так, у відзиві представником відповідача зазначено, що податковий борг у ОСОБА_1 відсутній, через анулювання банком боргу останньої та додає відповідні докази до відзиву.

Матеріалами справи встановлено, що вказані докази не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що мотиви на які посилається представник відповідача обґрунтовують незаконність винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, які містяться в матеріалах справи, № від 25.04.2019 року, № від 25.04.2019 року, № від 25.04.2019 року та № від 25.04.2019 року та податкової вимоги форми «Ф» № 292353-17 від 31.07.2019 року.

Також, представник відповідача акцентує увагу на порушення податковим органом порядку прийняття та направлення вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Проте, колегія суддів зазначає, що вказані ОСОБА_1 та її представником доводи є безпідставними, оскільки предметом спору в даній справі є стягнення податкового боргу, а не надання правової оцінки податковим повідомленням-рішенням № від 25.04.2019 року, № від 25.04.2019 року, № від 25.04.2019 року та № від 25.04.2019 року та податкової вимоги форми «Ф» № 292353-17 від 31.07.2019 року.

Крім того, ані відповідачкою, ані її представником не надано суду належних доказів оскарження ОСОБА_1 вищевказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги в судовому порядку, що спростовує доводи представника відповідача та свідчить про узгодженість податкового боргу в розмірі 574 231,35 грн.

Тобто, станом на момент розгляду справи, ОСОБА_1 податковий борг по сплаті військового збору та з податку на доходи фізичних осіб на реквізити Головного управління Державної податкової служби у місті Києві сплачено не було.

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Джерела погашення податкового боргу платника податку визначені нормами ст. 87 ПК України. Крім того, в силу приписів п. 87.9 ст. 87 цього Кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Підпунктом 20.1.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Відповідно до абз.1 п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що ОСОБА_1 доказів погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та військового збору в сумі 574 231,35 грн. не надала, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку, що відповідач не надав належних та беззаперечних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Раєвської Катерини Іванівни - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль