Справа № 755/273/23
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/273/23
Провадження №: 2-а/755/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача (перекладача) - Гришиної Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянин ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії та скасувати рішення від 27.08.2021 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше 25.09.2021; визнати протиправними дії та скасувати рішення від 23.06.2021 № 190 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 08.09.2022 працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відповідно до ч.2 ст. 263 КУпАП було затримано громадянина Азербайджанської республіки Ібрагімова ОСОБА_4 строком на 72 години з метою з`ясування причин та обставин правопорушення. ОСОБА_5 був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.09.2022 у справі № 158/1916/22 у задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення відмовлено. Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що 27.08.2021 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача ( ОСОБА_1 ) було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №007199 від 27.08.2021 за ч.1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №007183 від 27.08.2021. Також співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 27.08.2021 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше 25.09.2021. 27.08.2021 у громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 було відібрано розписку про отримання зазначеного рішення, в якій останній зобов`язувався залишити територію України до 25.09.2021. Вважає рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 27.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, оголошення ОСОБА_1 оскаржуваного рішення відбулося без участі перекладача, право на можливість скористуватися послугами перекладача йому не роз`яснено, копія оскаржуваного рішення не була вручена, розписка про те, що йому повідомлено рішення про примусове повернення і він зобов`язується залишити територію України не пізніше 25.09.2021, складена без участі перекладача, а ОСОБА_5 не розуміє українську мову. Вказані обставини встановлені рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.09.2022 у справі № 158/1916/22, що набрало законної сили. Позивач не лише не міг виконати оскаржуване рішення про примусове повернення, а й оскаржити його до суду, оскільки не розумів його зміст, а також був позбавлений права на отримання правової допомоги, так як у нього не з`ясовувалось чи буде він оскаржувати зазначене рішення.

Також, при прийнятті оскаржуваного рішення Відповідачем не враховано, що ОСОБА_5 з 2013 року проживає в Україні в смт. Новоайдар Новоайдарському районі Луганської області. Від цивільної (на той час) дружини - громадянки України ОСОБА_6 має сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 20.04.2018 громадянка України ОСОБА_6 та громадянин Азербайджану ОСОБА_8 уклали шлюб, про що Сєвєродонецьким міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області зроблено актовий запис № 286. Позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною, сином та батьками дружини. Допомагав батькам дружини вести домашнє господарство. Таким чином, Позивач має міцні соціальні зв`язки в Україні, одружений із громадянкою України та разом з нею виховує дитину - громадянина України. За період майже 9 років проживання в Україні у нього склалися сталі відносини з мешканцями вищевказаного населеного пункту. Працював, не переховувався від органів державної влади. До кримінальної та адміністративної відповідальності до того часу в України не притягався. Про вказані обставини було відомо Відповідачу на час складання оскаржуваного рішення. Зокрема, в оскаржуваному рішенні вказано, що « ОСОБА_8 не виїхав у зв`язку з тим, що на території України має дружину громадянку України ОСОБА_9 та чотири неповнолітніх дитини, та скрутне матеріальне становище». Разом з тим, у Позивача є лише одна дитина, а саме: син ОСОБА_7 . Зазначене також підтверджує, що ОСОБА_5 , якому це рішення оголошувалось без перекладача, не усвідомлював його зміст. Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не було враховано сімейний стан ОСОБА_1 та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини.

Крім того, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, за яких ОСОБА_10 не продовжено строк на проживання в Україні. Так, 06.08.2020 ОСОБА_5 отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні строком до 06.08.2021. У серпні 2020 року позивач приїздив у м. Київ з метою влаштуватися на роботу, щоб мати можливість утримувати родину. У липні 2021 року ОСОБА_5 отримав лист № 4401.5-8995/44.1-21 від 30.06.2021 Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування та визнання недійсним його посвідки на тимчасове перебування в України від 06.08.2020, хоча на той час строк її дії ще не сплинув, та рішення від 29.06.2021 № 4627 про скасування посвідки на тимчасове проживання. Оскільки причини таких дій були ОСОБА_1 невідомі, з метою з`ясування обставин та продовження дії посвідки, він звернувся за правовою допомогою до адвоката Величка Володимира Павловича. Вказаним адвокатом 27.09.2021 був направлений адвокатський запит до Управління Державної міграційної служби України в Луганської області, на який він отримав відповідь. Адвокат Величко В.П. запевнив ОСОБА_10., що питання щодо продовження посвідки вирішується, тому сам позивач більше нікуди не звертався та чекав, що адвокат виконає його доручення. Як встановлено, Величко В.П. на початку 2022 року виїхав за межі України та до цього часу не повернувся. Про вказані обставини Позивач дізнався у квітні 2022 року, що підтверджується перепискою у телефоні дружини Позивача - ОСОБА_12 . На прохання дружини ОСОБА_1 надіслати фотокопію відповіді Управління Державної міграційної служби України в Луганської області на його адвокатський запит, Величко В.П. повідомив, що усі документи залишились у Києві, тому він не може надати цю відповідь. Представником позивача - адвокаткою Гришиною Т.А. 07.11.2022 на електронну адресу Управління Державної міграційної служби України в Луганської області направлено адвокатський запит щодо надання належним чином завіреної копії відповіді на адвокатський запит адвоката Величка Володимира Павловича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6807/10, видане Радою адвокатів Київської області 27.06.2018) в інтересах ОСОБА_1 . На виконання запиту Управлінням Державної міграційної служби України в Луганської області 11.11.2022 надано копію відповіді на адвокатський запит адвоката Величка № 4401.11-12676/44.1-21 від 05.10.2021. З вказаної відповіді вбачається, що 23.06.2021 до УДМС у Луганській області від Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області надійшло повідомлення про прийняте 23.06.2021 рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 роки. Разом з тим, зазначене рішення відповідача ОСОБА_5 не отримував. Представницею ОСОБА_1 - адвокаткою Гришиною Т.А. 14.11.2022 на офіційну електронну адресу відповідача направлено адвокатський запит щодо отримання копії рішення від 23.06.2021 та документів, які стали підставою для його ухвалення. 21.11.2022 на електронну адресу Гришиної Т.А. надійшла відповідь на адвокатський запит від 14.11.2022 з копіями рішення № 190 від 23.06.2021, протоколу про адміністративне правопорушення ПН МКМ 004786 від 06.10.2020, постанови про накладення адміністративного стягнення ПР МКМ 004778 від 06.10.2020. З вказаних документів вбачається, що 06.10.2020 співробітниками відповідача було виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , який нібито порушив правила перебування іноземців на території України, а саме працевлаштувався без відповідного дозволу. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 5 100 грн.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення ПН МКМ 004788 від 06.10.2020 та постанові про накладення адміністративного стягнення ПР МКМ 004778 від 06.10.2020 немає жодного підпису ОСОБА_1 , крім того, з вказаних документів вбачається, що їх складено за відсутності перекладача. Також не вбачається, що розгляд справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності проходив за участю ОСОБА_1 , а копії цих документів йому вручались та роз`яснювалось право на їх оскарження. Та взагалі незрозуміло, чи був присутній позивач при їх складанні. У протоколі про адміністративне правопорушення немає запису, що ОСОБА_5 відмовився від підпису, однак наявний підпис свідка ОСОБА_15 , з прізвища та ім`я якого вбачається, що він є особою іноземного походження. Разом з тим, не вказано громадянином якої держави він є, чи є ОСОБА_16 громадянином України, чи володіє він українською мовою, чи діяв він у присутності перекладача, документ, що посвідчує його особу. Таким чином, незрозуміло чи усвідомлював свідок який документ та стосовно яких обставин він засвідчує. Копія рішення відповідача № 190 від 23.06.2021 позивачу також не направлялась. Про його наявність стало відомо після отримання представницею позивача 21.11.2022 його копії від відповідача. Тому позивач був позбавлений можливості оскаржити вказане рішення, а також постанову про накладення адміністративного стягнення, копія якої йому також не була вручена. Вказує, що позивач не працював продавцем на ринку «Житньому» як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення ПН МКМ 004788 від 06.10.2020 та постанові про накладення адміністративного стягнення ПР МКМ 004778 від 06.10.2020 на час їх складання, що може підтвердити його дружина ОСОБА_12 . З огляду на викладене вище, рішення № 190 від 23.06.2021, прийнято відповідачем у порушення законодавства, а саме ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 розділу ІІ, п. 10 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150, та підлягає скасуванню.

Крім того, рішенням № 190 від 23.06.2021 безпідставно заборонено ОСОБА_1 в`їзд в Україну упродовж 3 років з огляду на таке. З серпня 2020 року ОСОБА_5 періодично проживає у м. Києві. З 17.01.2022 разом з сім`єю мешкає за адресом: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди квартири. Володарка квартири була повідомлена про те, що ОСОБА_5 не має громадянства України, та дала згоду на його проживання. З лютого 2021 року працює на ринку. Оформити відповідний дозвіл останній не міг, оскільки була скасована його довідка на тимчасове проживання в Україні та чекав вирішення цього питання адвокатом, до якого він звернувся за правовою допомогою. Таким чином, ОСОБА_5 не переховувався від державних органів, з урахуванням домовленості з адвокатом, вважав, що його питання вирішується та він знаходиться на території України на законних підставах. Тому затримання 08.09.2022 з підстав порушення правил перебування в Україні було для ОСОБА_1 несподіваним. Після початку повномасштабної агресії Російської Федерації з 24.02.2022, позивач з родиною не можуть потрапити до місця постійного проживання, оскільки смт. Новоайдар знаходився у зоні бойових дій, а на цей час є окупованою ворогом територією. Дружина має статус внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином позивач вважає, що протоколи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не можуть бути доказами протиправної поведінки, оскільки складені у порушення закону, що підтверджується рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.09.2022 у справі № 158/1916/22 та доданими до позовної заяви доказами. Більш того, вони підтверджують порушення прав позивача органами ДМС. Оскаржувані рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки, примусове повернення з України, визнання недійсною довідки на тимчасове проживання в Україні, не є пропорційним легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, а тому вимоги позивача про визнання рішення незаконним та його скасування підлягають задоволенню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2023 відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду на 23.01.2023 та роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються не пізніше дати розгляду справи.

Копія ухвали суду від 13.01.2023 разом із копією позовної заяви та додатками до неї надіслана на офіційну електронну адресу відповідача та доставлена до електронної скриньки 18.01.2023.

В судовому засіданні 23.01.2023 позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали просили суд їх задовольнити. Додатково позивач пояснив, що вперше приїхав до України у 2013 році. У 2020 році отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні з терміном дії до 06.08.2021. В липні 2021 року він отримав повідомлення від ДМС в Луганській області про скасування та визнання недійсною вказаної посвідки. Підстави прийняття такого рішення йому не були повідомленні. Після цього, він звернувся до адвоката який мав отримати усі документи та оскаржити дії ДМС. Такі обставини позбавили його можливості у встановлений строк звернутися до ДМС для продовження строку дії посвідки. Він був впевнений, що адвокат займається цим питання та більше нікуди не звертався. Після початку війни він дізнався, що адвокат виїхав за межі України та не виконав його доручення щодо оскарження дій ДМС. До січня 2022 він постійно з родиною, дружина та син, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 2021 періодично приїздив до міста Києва. У м. Києві на ринку «Житній» ніколи не працював, про складені протокол про адміністративне правопорушення та постанову від 06.10.2020 дізнався вже під час розгляду позову ДМС про його примусове видворення. Українською мовою він не володіє, розмовляє російською, рішення про примусове повернення від 27.08.2021 він не отримував, перекладача під час спілкування з співробітниками відповідача не було. Вже після його затримання 08.09.2022 він дізнався, що відповідачем було прийняте рішення про його примусове повернення та заборону в`їзду в Україну та про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні 07.02.2023 представник позивача просила суд долучити додаткові докази які підтверджуються, що у позивача є родичі на території України, а саме дядько - рідний брат його батька, який є громадянином України, на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також документи які характеризують позивача - характеристика з місця проживання та довідка про те, що позивач не має судимості, не притягнення до кримінальної відповідальності та у розшуку не перебуває.

Уповноважений представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, суд про причини не явки не повідомив.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Таким чином, суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 06.08.2020 громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 з терміном дії до 06.08.2021 (а.с.30).

06.10.2020 головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Максименко Є.П. складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до якого 06.10.2020 о 13:10 за адрсеою: м. Київ ринок «Житній» виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: працевлаштування без відповідного дозволу, необхідність якого передбачена Законодавством України. У графі «підпис особи, стосовно якої складено адміністративний протокол та яка отримала один примірник протоколу», підпис ОСОБА_1 відсутній, як і відсутні підписи у графах щодо наявності перекладача та відмови від підписання протоколу (а.с.45).

Постановою заступника начальника Управління-начальника відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, Лемеш Д.Л., від 06.10.2020 громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП у зв`язку із порушенням ст. 42 ЗУ «Про зайнятість населення» та накладено адміністративне стягнення. У графі «копію цієї постанови отримано» відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.46).

Як стверджує позивач, протокол та постанову про адміністративне правопорушення від 06.10.2020 він не підписував та не отримував.

23.06.2021 головним спеціалістом відділу аналітичної роботи та статистичної звітності, управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Безатомний В.В. прийняте рішення №190 на підставі розгляду матеріали справи стосовно громадянина Азербайджану, ОСОБА_18 , стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання на території України: АДРЕСА_3 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 06.08.2020, яким заборонено громадянину Азербайджану, ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання на території України: АДРЕСА_3 посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 06.08.2020 р., в`їзд в Україну терміном на 3 роки (а.с.48-49). Доказів вручення (направлення) такого рішенням громадянину Азербайджану, ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи не містять.

Вказаним рішенням встановлено, що 06.10.2020 співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, було виявлено громадянина Азербайджану, ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України. Відносно іноземця були складені матеріали про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 004778 від 06.10.2020 у вигляді штрафу розміром 5 100 грн. Після несплати протягом 15 календарних днів іноземцем розміру штрафу, заяву про відкриття виконавчого провадження було направлено до Державної виконавчої служби. Керуючись абз.6 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані, з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, тощо. Відповідно до Наказу МВС № 1235 від 17.12.2013 «Про затвердження Інструкції про порядок прийняття ДМС України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» існують підстави, щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Азербайджану, ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, в липні 2021 року він отримав лист № 4401.5-8995/44.1-21 від 30.06.2021 Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, відповідно до якого повідомлено, що рішенням УДМС у Луганській області від 29.06.2021 «Про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні» на підставі п.п.5 п.63 Постанови КМУ «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25.04.2018 №322, посвідка № НОМЕР_1 від 06.08.2020 терміном дії до 06.08.2021 скасована та визнана недійсною (а.с.41).

Відповідно до рішення від 29.06.2021 №4627 Управління Державної міграційної служби України в Луганській області «Про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні» видане громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що йому на підставі п.п.5 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322, скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Будь-які обґрунтування підстав прийняття такого рішення, останнє не містить (а.с.40).

27.08.2021 головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Максименко Є.П. складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до якого 27.08.2021 о 14:00 за адресою: м. Київ вул. Верхній Вал, 16 «Житній ринок» виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. У графі «підпис особи, стосовно якої складено адміністративний протокол та яка отримала один примірник протоколу», навпроти ПІБ ОСОБА_8 наявний підпис, а також зазначено, що перекладу протоколу не потребує (а.с.30).

Постановою першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, Пустовіт О.О., від 27.08.2021 громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП у зв`язку із порушенням ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та ОБГ» та накладено адміністративне стягнення. У графі «копію цієї постанови отримано» відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Як стверджує позивач, протокол та постанову про адміністративне правопорушення від 27.08.2021 він не підписував та не отримував.

27.08.2021 головним спеціалістом відділу протидії міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Григоровим М., за погодженням з начальником управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Семиногом І., прийняте рішення, що затверджене першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Пустовіт О., про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33-34)

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 27.08.2021 працівниками ГУ СБУ в Києві та Київській області був виявлений громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 29.08.2017 громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в України прибув з приватною метою. Кордон перетнув через ПП «Гоптівка». Останній раз кордон України зазначений іноземець перетнув 26.07.2020 через ПП «Бориспіль». 06.08.2020 громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , строком дії до 06.08.2021. Після закінчення дозволеного строку перебування на території України за його продовженням громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався, у зв`язку із необізнаністю законодавства України. Про те, що зазначеному іноземному громадянину потрібно було покинути територію України після закінчення дозволеного строку перебування на території України було відомо. Проте, громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виїхав у зв`язку із тим, що на території України має дружину громадянку України ОСОБА_9 та чотири неповнолітніх дитини, та скрутне матеріальне становище. Громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлював, що цими діями порушує законодавство України. На теперішній час на території України громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться нелегально, проживає за кошти які йому надсилають родичі із Азербайджану та накопичених коштів. В Україні іноземний громадянин проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за житло сплачує 3 000 грн на день. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимоги ч.4 ст. 15 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

До вказаного рішення додано розписку від 27.08.2021 у якій зазначено, що громадянину Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Він зобов`язується не пізніше 25.09.2021 залишити територію України. З вимогами ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений. Про право на оскарження в судовому порядку ознайомлений. Копію рішення отримав. Перекладач не потрібен (а.с.35).

Відповідно до довідки Волинського ПТПІ від 11.09.2022 громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.09.2022 до 11.09.2022 перебував у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні ДМС України (а.с.22).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.08.2022 у справі №158/1916/22 у задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення, відмовлено (а.с.23-28). Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлено, що громадянином Айзербайджанської Республіки ОСОБА_8 надана розписка про те, що йому повідомлено рішення про примусове повернення і він зобов`язується залишити територію України не пізніше 25.09.2021, яка складена без участі перекладача та матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач розуміє українську мову. Крім того, рішення про примусове повернення до країни походження не містить відомостей про роз`яснення відповідачу його права на перекладача. Наведене свідчить про те, що відповідач не міг виконати рішення позивача про примусове повернення, оскільки не розумів його зміст. У разі невиконання рішення про примусове повернення з поважних причин виключає можливість примусового видворення відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога щодо примусового видворення відповідача є передчасною і не підлягає задоволенню.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції Закону чинного на день виникнення правовідносин, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Частиною першою статті 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, крім визначено, має право: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення ПН МКМ 004788 від 06.10.2020 та постанові про накладення адміністративного стягнення ПР МКМ 004778 від 06.10.2020 немає жодного підпису громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , крім того, з вказаних документів вбачається, що їх складено за відсутності перекладача. Також не вбачається, що розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності проходив за участю громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , а копії цих документів йому вручались та роз`яснювалось право на їх оскарження. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній запис, що громадянин Азербайджану ОСОБА_8 відмовився від підпису, однак наявний підпис свідка ОСОБА_15 , з прізвища та ім`я якого вбачається, що він є особою іноземного походження. Разом з тим, не вказано громадянином якої держави він є, чи є ОСОБА_16 громадянином України, чи володіє він українською мовою, чи діяв він у присутності перекладача, документ, що посвідчує його особу.

Також, відповідач не довів, що позивач працював продавцем на ринку «Житньому» як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення ПН МКМ 004788 від 06.10.2020 та постанові про накладення адміністративного стягнення ПР МКМ 004778 від 06.10.2020 на час їх складання. Крім того, адресою місця проживання позивача у протоколі та постанові зазначено як АДРЕСА_3 . При цьому за матеріалами справи вбачається, що позивач до січня 2022 року постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Встановлена частиною другою статті 26 Закону № 3773-VI, можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну, свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень. Суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Тобто, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав. При цьому, статтею 26 Закону №3773-VI не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №758/13408/18 та від 09.04.2019 у справі №802/294/17-а.

Відповідач приймаючи рішення № 190 від 23.06.2021 про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не врахував вищенаведені норми Закону та пересвідчився в тому, що рішення про притягнення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності доведено до відома останньому та прийняв рішення без наявності на це правових підстав. Крім того, доказів, що рішення відповідача № 190 від 23.06.2021 вручене позивачу або направлено останньому, матеріали справи не містять.

Таким чином, рішення № 190 від 23.06.2021, прийняте відповідачем у порушення законодавства, а саме ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 розділу ІІ, п. 10 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150, та підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи рішення від 27.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач посилається на те, що останнім порушені вимог ст.ст. 4, 15 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 14 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Судом встановлено, що 06.08.2020 громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 з терміном дії д 06.08.2021.

Рішенням від 29.06.2021 №4627 Управління Державної міграційної служби України в Луганській області громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Будь-які обґрунтування підстав прийняття такого рішення, крім посилань на п.п.5 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322, останнє не містить.

Відповідно до п.п.5 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну.

Як встановлено судом, правових підстав для прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну № 190 від 23.06.2021, відповідач не мав та останнє не було доведено до відома позивача, що позбавило останнього, в строк встановлений законом, його оскаржити.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вищенаведені неправомірні дії відповідача щодо прийняття рішення № 190 від 23.06.2021 про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та подальше прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, унеможливили звернення позивача до уповноважених органів про продовження строку перебування в Україні.

Щодо притягнення громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП на підставі постанови ПН МКМ 007183 від 27.08.2021 за порушення правил перебування іноземних громадян на території України та прийняття у зв`язку з цим рішення від 27.08.2021 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, слід зазначити наступне.

Так, протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ 007199 від 27.08.2021, як і рішення від 27.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить посилання на те, що громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав вказані документи та послуг перекладача не потребує.

В той же час, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.08.2022 у справі №158/1916/22, яке не оскаржено та набрало законної сили встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення від 27.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни складено без участі перекладача та матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач розуміє українську мову. Крім того, рішення про примусове не містить відомостей про роз`яснення відповідачу його права на перекладача.

Також, слід наголосити, що постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 007183 від 27.08.2021 взагалі не містить підпису громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про її отримання.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення ПР МКМ 007199 від 27.08.2021 та постанові про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 007183 від 27.08.2021, адресою місця проживання позивача зазначено як АДРЕСА_4 . При цьому, як зазначено вище, позивач до січня 2022 року постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції №353/271/150 рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, право іноземця на послуги перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Також Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливості забезпечення права особи на перекладача.

Отже, вказаними норми права встановлено, що рішення про примусове повернення оголошується за участі перекладача та/або законного представника. Тобто присутність перекладача та/або законного представника при оголошенні іноземцю або особі без громадянства є обов`язковою, за винятком випадків, коли іноземець розуміє українську мову, і з цього приводу є відповідні докази. Також пунктом 10 Інструкції № 353/271/150 встановлено, що після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

За вказаних обставин, суд вважає, що складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ 007199 від 27.08.2021 та прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 007183 від 27.08.2021, що передували прийняттю рішення від 27.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та саме рішення, складені та прийняті посадовими особами відповідача без належної перевірки викладених у них фактів, без залучення перекладача, що є грубим порушенням вищенаведених положень законодавства України.

Крім того, судом встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.04.2018 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_21 (а.с.37). ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_22 , батьками якого є громадянин Азербайджану ОСОБА_8 та громадянка України ОСОБА_12 (а.с.82).

17.01.2022 між гр. ОСОБА_23 (орендодавець) та гр. ОСОБА_12 (орендар) укладений договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого орендар прийняв в оренду кв. АДРЕСА_5 , та орендодавець не заперечує, що б в її квартирі проживав іноземець. За цією ж адресою ОСОБА_12 29.04.2022 зареєструвала своє місце проживання як внутрішньо переміщена особа (а.с.50-52). Відповідно до характеристики Комітету мікрорайону «Селище Водогін, хутори Микільський та Редьки» від 03.02.2023, ОСОБА_8 , 1982 р.н., який мешкає в АДРЕСА_2 , зарекомендував себе позитивно, як гарний сусід, товариш, спокійний, врівноважений, доброзичливий, користується повагою та авторитетом. З початку війни надавав допомогу у створенні захисних споруд та відкликався на усі прохання ОСН. У порушенні громадського порядку жодного разу замічений не був (а.с.80). Згідно із витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», станом на 02.02.2023 громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.81).

Наведені вище факти спростовують твердження відповідача, що останній керувався інтересами національної безпеки України, охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні приймаючи 27.08.2021 рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки доказів що позивач несе небезпеку інтересам національної безпеки України, правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, порушує громадський порядок, суду не надано.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію.

Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відносини громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з членами його сім`ї, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)). У даному випадку втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення оскаржуваних рішень відповідачів, не відповідає нормам законодавства, отже не є законним. Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У постанові від 18.06.2020 в справі №758/13408/18 Верховний Суд зазначив, що відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття. Згідно зі статтею 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання. За змістом частини першої статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до статті 291 Цивільного кодексу України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи, що громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України, з якою виховує спільного малолітнього сина, має місце проживання на території України, за який характеризується позитивно, та за відсутності даних про будь-які його дії, що б суперечили інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, органи міграційної служби необґрунтовано прийняли оскаржуване рішення від 27.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у конкретному випадку відсутні підстави, передбачені статтею 26 Закону №3773-VI, наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження та забороною в`їзду в Україну. Таким чином, втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення оскаржуваних рішень, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним. Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваних рішень не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішень, у зв`язку з чим позов громадянин Азербайджану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправними дій та скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення від 23.06.2021 № 190 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати рішення від 27.08.2021 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: