Справа № 300/4464/22
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2023 р. справа № 300/4464/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33004) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка 13.07.2022, а згодом повторно 30.08.2022 зверталась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.07.2022 за № 89 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 за № 89 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком. На переконання позивачки, вона має право на призначення пенсії за віком, оскільки стаж її роботи становить більше 29 років, що підтверджується записами у трудовій книжці та наданими до суду довідкою №06-95 від 12.04.1993 та довідкою № Б-334/01-15 від 30.08.2022.

З урахуванням викладеного, позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.07.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно переглянути заяву від 30.08.2022 із врахуванням до страхового стажу періоду роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1984, періоди в Івано-Франківському виробничому швейному об`єднанні з 16.07.1982 по 16.02.1984 відповідно до довідки № 06-95 від 12.04.1993 та довідки, виданої архівним відділом Надвірнянської районної державної адміністрації № Б-334/01-15 від 30.08.2022 за період роботи з 01.07.1977 по 30.06.1980 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" та здійснити нарахування та виплату пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 30.01.2023 за №0900-0903-7/3565, в якому зазначило, що позов не визнає, вважає його безпідставним і просить суд звернути увагу на такі обставини. Відповідачем 1 було прийнято відмову в призначенні пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1982 по 16.02.1984 відповідно до довідки 06-95 від 12.04.1993, оскільки у паспорті позивачки зазначено ім`я ОСОБА_2 , а у довідці ОСОБА_3 . Також не зараховано період роботи з 01.07.1977 по 30.06.1980 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня", оскільки, згідно зі статтею 188 КЗпП, не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. Відтак, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії після досягнення 6 років за наявності страхового стажу з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років. Оскільки, на момент звернення, у позивачки відсутній необхідний страховий стаж, пенсійний орган правомірно їй відмовив у призначенні пенсії. З урахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

11.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області отримало копію ухвали суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі, що засвідчується довідкою про доставку електронного листа до його електронного кабінету.

Враховуючи наявність у позивача Електронного кабінету, суд вважає, що направлення копії ухвали на офіційну електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснено згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до роз`яснення Державної судової адміністрації України, викладеного у листі за № 15-103/22 від 05.01.2022 «Про початок перебігу процесуальних строків в Електронному суді», перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи». У силу вимог пунктів 1, 2 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Заяв чи клопотань відповідач 2 суду не подав, правом на подання відзиву на позов у строк, визначений частиною 5 статті 162, частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України та встановленого ухвалою суду від 10.01.2023, не скористався. Також Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України, справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, встановив таке.

ОСОБА_1 13.07.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.07.2022 за № 89 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 25 років 10 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи відповідно до довідки від 12.04.1993 № 06-95 з 16.07.1982 по 16.02.1984, оскільки ім`я в довідці - Устина не відповідає паспортним даним заявниці - ОСОБА_2 та визначено, що для зарахування вказаного періоду слід надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством, на якому особа працювала, згідно первинних документів за час виконання роботи або надати підтверджуючий документ про приналежність даних зазначених в довідці, заявниці.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивачка повторно 30.08.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 за № 89 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 15 років 10 місяців 24 дні.

За результатами розгляду документів, доданих позивачкою до заяви, визначено таке:

- до страхового стажу не взято до уваги вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1984, оскільки вкладиш без трудової книжки недійсний;

- до страхового стажу не враховано період трудової діяльності на Івано-Франківському швейному об`єднанні з 16.07.1982 по 16.02.1984 згідно з довідкою від 12.04.1993 № 06-95, оскільки у довідці ім`я заявниці не відповідає паспортним даним громадянина України;

- до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" за 1977 рік згідно з архівною довідкою від 30.08.2022 № Б-334/01-15, оскільки за статтею 188 КЗпП не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років.

Вважаючи протиправними відмови відповідача 1 та відповідача 2 у призначенні пенсії за віком та з метою захисту свого порушеного права, позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №1058-IV) право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Положеннями частин 1, 2 та 4 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом України № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії (13.07.2022), досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XI "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон України №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 45 Закону України №1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок №637).

У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Щодо позовної вимоги про врахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1984, суд зазначає, що всі періоди роботи позивачки, записи про які містяться у вказаній трудовій книжці, повинні бути зараховані до страхового стажу позивачки.

Оскільки відповідачами відбулось зарахування періодів роботи позивачки відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1984, то суд досліджує питання щодо необхідності зарахування до стахового стажу:

- періоду роботи в Івано-Франківському виробничому швейному об`єднанні з 16.07.1982 по 16.02.1984 відповідно до довідки 06-95 від 12.04.1993;

- періоду роботи з 01.07.1977 по 30.06.1980 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" відповідно до довідки, виданої архівним відділом Надвірнянської районної державної адміністрації № Б-334/01-15 від 30.08.2022.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 588/647/17.

Щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи в Івано-Франківському виробничому швейному об`єднанні з 16.07.1982 по 16.02.1984 відповідно до довідки № 06-95 від 12.04.1993, суд зазначає також таке.

Постановою Верховного Суду України від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 визначено, що відповідно до п.п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на наведене, суд вказує, що довідка № 06-95 від 12.04.1993, видана ОСОБА_4 . В ній зазначено, що така довідка надана взамін трудової книжки та, що ОСОБА_4 дійсно працювала на Івано-Франківському швейному об`єднанні швачкою-мотористкою ОМП по 4 розряду з 16.07.1982 (наказ про прийом №82-К від 15.07.1982) по 16.02.1984 (наказ про звільнення № 14-К від 16.02.1984). Відтак, формальна неточність у довідці, а саме неправильно зазначена одна буква в імені позивачки ( ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 ) не може слугувати підтавою для незарахування вищезазначеного періоду до страхового стажу. Зокрема навіть у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 за № 89 було визначено, що у довідці саме ім`я заявниці, проте воно не відповідає паспортним даним громадянина України. На переконання суду, неточність у імені позивачки, що міститься у довідці № 06-95 від 12.04.1993, не може бути підставою для обмеження у реалізації конституційного права позивачки на соціальний захист, тому до страхового стажу ОСОБА_1 слід зарахувати період роботи з 16.07.1982 по 16.02.1984 згідно з довідкою № 06-95 від 12.04.1993.

Щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.07.1977 по 30.06.1980 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" відповідно до довідки, виданої архівним відділом Надвірнянської районної державної адміністрації № Б-334/01-15 від 30.08.2022, суд зауважує про таке.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.07.2022 за № 89 вищевказаний період роботи позивачки було зараховано до страхового стажу.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 за № 89 не було зараховано до страхового стажу позивачки період роботи в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" за 1977,мотивоване недопущенням згідно зі статтею 188 КЗпП прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років.

Відтак, спірним періодом, який не зарахований відповідачем 2 до страхового стажу позивачки, є саме період роботи в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" за 1977. Щодо періодів роботи з 1978 по 1980 слід зазначити, що такі періоди були зараховані відповідачем 1 та відповідачем 2 до страхового стажу позивачки, тому спір щодо зарахування цих періодів роботи - відсутній, а позовна вимога про зарахування вказаного періоду не є спірною, тому не може бути задоволена.

Зважаючи на те, що позивачка просить зарахувати період роботи, починаючи з 01.07.1977 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня", то суд досліджуватиме саме незарахування відповідачем 2 до страхового стажу позивачки періоду роботи у вищевказаному колгоспі з 01.07.1977.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 56 Закону від 05.11.1991 № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Так, пунктом 3 Примірного Статуту колгоспу, прийнятого Третім Всесоюзним з`їздом колгоспників, затвердженим Постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року за N 910 було передбачено, що членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання своєю працею приймати участь в колективному господарстві колгоспу. Прийом в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності особи, що подала заяву. На кожного члена колгоспу ведеться "трудова книжка колгоспника" єдиного зразка.

У той же час статтею 188 Кодексу законів про працю Української РСР від 10.12.1971№ 322-VIII (у редакції станом на день набрання ним чинності з 01.06.1972) було передбачено, що не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. У виняткових випадках, за погодженням з фабричним, заводським, місцевим комітетом професійної спілки, можуть прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.

Разом з тим, за змістом статті 187 Кодексу законів про працю Української РСР, неповнолітні, тобто особи, що не досягли вісімнадцяти років, у трудових правовідносинах прирівнюються у правах до повнолітніх, а в галузі охорони праці, робочого часу, відпусток та деяких інших умов праці користуються пільгами, встановленими законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Крім того, Розділом VI зазначеного Примірного Статуту колгоспу встановлено, що всі роботи в суспільному господарстві колгоспу виконуються особистою працею колгоспників. Прийом на роботу спеціалістів та інших працівників допускається лише у тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних спеціалістів або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні строки силами колгоспників. Формами організації виробництва та праці є дільниці, ферми, бригади, ланки та інші виробничі підрозділи.

Аналіз вищенаведених правових норм, що діяли у спірний період часу, дає змогу дійти висновку про відсутність імперативної заборони прийняття на роботу, в тому числі в якості члена колгоспу чи за трудовим договором особу, яка досягла 15 років.

Також суд враховує, що безпосередні умови членства в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" мали визначатися в конкретному статуті такого колгоспу, прийнятому загальними зборами членів колгоспу та зареєстрованому в виконавчому комітеті районної Ради депутатів, що передбачалося п. 59 Розділом ХІІ Примірного Статуту колгоспу.

У той же час, зі змісту оскаржуваного рішення відповідача 2 про відмову в призначені пенсії не вбачається, що відповідачем досліджувалися умови членства позивачки в колгоспі імені "50-річчя Жовтня".

Як свідчать матеріали справи, згідно з архівною довідкою, виданою архівним відділом Надвірнянської районної державної адміністрації № Б-334/01-15 від 30.08.2022, слідує, що відповідно до книг обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу імені "50-річчя Жовтня" ОСОБА_5 , позивачці у 1977 встановлено річний мінімум 180, з нього виконано - 165.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 1977 році (07 червня) виповнилося 15 років. Суд дійсно констатує, що документів, що підтверджували б членство в колгоспі позивачки, в матеріалах справи немає, оскільки єдиним документом, підтверджуючим членство в колгоспі, є рішення загальних зборів колгоспників про прийняття до членів колгоспу.

При цьому, для зарахування стажу роботи за спірний період необов`язково, щоб позивачка була членом колгоспу, вона могла працювати у колгоспі на підставі трудового договору, або контракту як найманий працівник, а, відтак, на позивачку як працівника, повністю поширюється чинність Кодексу законів про працю та інших актів законодавства про працю. Крім цього, необхідно врахувати, що предметом цього спору є незаконність рішення відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі, а не вимоги про членство позивача в колгоспі.

Також суд враховує, що відповідач 1 зарахував всі періоди роботи позивачки у колгоспі, а відповідач 2, зарахувавши позивачці до стажу роботи інші періоди її діяльності в колгоспі за 1978-1980 роки, на підставі згаданої вище архівної довідки, діяв не послідовно, оскільки даних щодо членства позивачки за інший період часу в колгоспі орган пенсійного фонду також не досліджував.

У відповідності до пункту 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Тобто в цьому випадку відповідачу 2 слід було б врахувати, що, якщо поданих позивачкою документів про призначення пенсії було недостатньо або на момент розгляду відповідної заяви існує сумнів у їх достовірності, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивачки, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, чи вчинити інші дії задля забезпечення реалізації позивачкою її права на соціальний захист.

За наведених вище обставин, незарахування відповідачем 2 до страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.07.1977 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня", із тих мотивів, які викладені в оскаржуваному рішенні від 05.09.2022 за № 89, не можна вважати обґрунтованими.

Відтак, період роботи позивачки за 1977, починаючи з 01.07.1977 по 31.12.1977 в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" є таким, який слід зарахувати до її страхового стажу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні "Суханов та Ільченко проти України" (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати "майном" у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35).

У справі "Трегубенко проти України" (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні у справі докази, суд робить висновок, що відповідач 2, приймаючи рішення від 05.09.2022 за № 89 у відмові в призначені пенсії за віком, не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачкою для підтвердження стажу, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про неможливість врахування позивачці до страхового стажу періоду її роботи в колгоспі імені "50-річчя Жовтня" з 01.07.1977 по 31.12.1977. Окрім того, відповідач 1, приймаючи рішення від 20.07.2022 за № 89 та відповідач 2, приймаючи рішення від 05.09.2022, протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період роботи в Івано-Франківському виробничому швейному об`єднанні з 16.07.1982 по 16.02.1984 відповідно до довідки 06-95 від 12.04.1993.

За таких обставин суд вважає, що є наявними підстави для визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.07.2022 за № 89 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 за № 89.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, варто звернути увагу на таке.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У своїх позовних вимогах позивачка ставить питання про зобов`язання відповідача 1 здійснити повторний розгляд її заяви від 30.08.2022 про призначення пенсії за віком.

Надаючи оцінку такій позовній вимозі, суд враховує, що вона в частково узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, згідно яких у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Однак, заяву позивачки від 30.08.2022 було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, хоч вона і була подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

У такому випадку, обираючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивачка не врахувала слідуючого.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 30.08.2022 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1, є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.08.2022 про призначення пенсії, враховуючи те, що така заява хоча і подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Відтак, враховуючи, що тим обставинам, які були встановлені судом, належна оцінка відповідачем 2, як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику, не надавалася, тому суд робить висновок про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у спосіб - зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно переглянути заяву від 30.08.2022 із урахування висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Стосовно позовної вимоги щодо нарахування і виплати пенсії, суд зауважує, що згідно зі статтею 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Таким чином, призначення пенсії є першочерговим, після якого пенсійним органом здійснюється оформлення документів для виплати пенсії, тому вимога позивачки щодо нарахування і виплати пенсії є передчасною. Відтак у такій позовній вимозі слід відмовити.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Розподіляючи між сторонами судові витрати, суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачкою сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 992,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи копія квитанції № ПН179 від 26.10.2022 (а.с.23).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправних рішень відповідача 1 та відповідача 2, відтак, належать до стягнення саме за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 793,92 гривень, що пропорційно становить 80 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору. Такі витрати слід розподілити між відповідачами у рівних частках, тобто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 та відповідача 2 слід стягнути на користь позивачки по 396,96 грн з кожного.

Сторонами не подано до суду будь яких доказів понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.07.2022 за № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.09.2022 за № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33004) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.08.2022 із урахування висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 396,96 грн (триста дев`яносто шість гривень дев`яносто шість копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33004) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 396,96 грн (триста дев`яносто шість гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33004).

Суддя Гомельчук С.В.