Справа № 420/17464/22
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В.. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2022 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому він просить визнати протиправною бездіяльність Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає в не знятті арешту з всього належного ОСОБА_1 майна на праві власності; зобов`язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.12.2016 року в рамках виконавчого провадження № 53166894, здійснити реєстраційні дії щодо припинення (виключення відомостей) обтяження № 18633263 від 19.01.2017 року, накладеного в рамках виконавчого провадження № 53166894.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 53166894 від 21.12.2016 по примусовому виконанню виконавчого листа № 522/10072/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 12 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрсоцБанк» грошових коштів у сумі 2704416,56 грн за кредитним договором № 206-РВD від 08.06.2006, за яким боржник виступав поручителем на підставі договору поруки.

21.12.2016 в рамках виконавчого провадження № 53166894 винесено постанову про арешт майна боржника, на підставі якої було зареєстровано обтяження 18633263 від 19.01.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

15.10.2020 Одеським апеляційним судом було винесено постанову по справі № 522/10072/15-ц, відповідно до якої рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13,06,2016 року скасовано та прийнято нову постанову.

16.01.2021 Приморським районним судом м. Одеси було видано два виконавчих листа на рішення Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року по справі № 522/10072/15-ц про стягнення з позивача на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором № 206 - РВО від 08.06.2006 року у загальному розмірі 103016,92 доларів США; стягнути з позивача на корить АТ «Альфа Банк» за несвоєчасне повернення кредиту 73 811, 06 грн., за несвоєчасне повернення відсотків 156 942,32 грн.

20 жовтня 2022 року представником позивача було направлено до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо підстав чинності та дії обтяження № 18633263 у вигляді арешту всього нерухомого майна позивачки. Відповідач у відповіді на запит повідомив, що 20.06.2017 в рамках виконавчого провадження № 53166894 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до вимог пункту 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017 року), надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження № 53166894 не може у зв`язку зі знищенням його зі спливом трирічного строку зберігання. Крім того, відповідач повідомив, що обтяження, внесене до Державного реєстру, відповідно до постанови про арешт майна боржника № 53166894 від 21.12.2016 є чинним, підстави для скасування арешту відсутні.

10.11.2022 представником позивача направлено на електронну адресу відповідача заяву про зняття арешту, відповідно до якої просить зняти арешт з майна (невизначене майно, все майно) ОСОБА_1 , накладений в рамках виконавчого провадження № 53166894 на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.12.2016; вилучити запис про накладення на ОСОБА_1 обтяження реєстраційний номер № 18633263 від 19.01,2017 року з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 . Станом на день подання позовної заяви, відповідач не надав відповідь на вищезазначену заяву, арешт з майна позивачки не знятий.

Позивач вважає, що бездіяльність Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м, Одеса) щодо не зняття арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.12.2016 в рамках ВП № 53166894, суперечить ного правам, законним інтересам та законодавству, тому просить задовольнити позов.

Ухвалою від 06.12.2022 суд відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу у спрощеному провадженні без виклику представників сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до наступних висновків.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18633263 вбачається, що 19.01.2017 внесений запис про обтяження на майно ОСОБА_1 накладено обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Велькова Олега Віталійовича, Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції Одеської області.

Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що 20.06.2017 в рамках виконавчого провадження № 53166894 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до вимог пункту 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 17.02.2017, копію постанови суду не надано. Матеріали виконавчого провадження № 53166894 знищені зі спливем трирічного строку зберігання, але обтяження, внесене до Державного реєстру, відповідно до постанови про арешт майна боржника № 53166894 від 21.12.2016 року є чинним, підстави для скасування арешту відсутні. На заяву до відповідача про зняття арешту з майна доказів надання відповідачем відповіді суду не надано. Також відсутні докази того, що на виконанні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі не перебуває виконавчих проваджень, де позивачка є боржником.

Наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна обмежує право власності позивачки, тому вона звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи цей спір, суд керується наступними приписами законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд приймає до уваги, що станом на день звернення до суду позивачка втратила статус боржника, оскільки виконавче провадження завершено, тому не наділена процесуальним правом щодо оскарження дій, бездіяльності державного виконавця в порядку ст. 287 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тому спір розглядається за загальними правилами спрощеного позовного провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що порядок примусового виконання рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-УІІ, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Підставою позову є неправомірні, на думку позивачки, дії органу Державної виконавчої служби при поверненні виконавчого документа у вигляді не зняття арешту з майна, тому такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту ч.7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

.Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 39 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав - згідно із статтю 38 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець мас право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. (ч.2 ст.40 Закону).

Як встановлено судом, виконавче провадження № 53166894 завершене на підставі п. 5 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження», який передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Відтак, у постанові про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника та вчинити дії щодо зняття такого арешту.

Відповідно до зазначеної статті і приписів Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 №512/5, відділ державної виконавчої служби, завершуючи виконавче провадження (в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно позивачки) повинний був зняти арешт з майна при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте державним виконавцем у виконавчому провадженні цього зроблено не було.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачається, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивачки, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на її майно арешту. Таким чином, відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивачки та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту.

Виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває, воно закінчено та знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, враховуючи це, у державного виконавця та начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, відсутні законодавчі повноваження винести в межах виконавчого провадження постанову про зняття арешту з майна боржника.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи наведене, на підставі викладеного, вбачається бездіяльність не відповідача, а протиправна бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо не зняття арешту майна позивачки в межах виконавчого провадження №53166894. Відтак, для належного способу захисту прав позивача суд приходить до висновку, що у матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного на майно позивачки арешту, тому суд задовольняє вимогу про його зняття, оскільки не зняття арешту з майна позивачки є протиправним, і порушені права підлягають захисту шляхом саме зняття арешту з нерухомого майна позивачки, а не зобов`язання відповідача зняти такий арешт.

Відповідно до ст. ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити реєстраційні дії щодо припинення обтяження, то суд вважає таке формулювання позовних вимог є передчасним, оскільки зняття арешту має відбуватись шляхом внесення відповідного запису про зняття арешту. Такі дії може вчиняти не тільки відповідач, але й позивач на підставі рішення суду про зняття арешту, яке набрало законної сили.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України, принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши дії відповідно до критерій визначених ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Позивачу відшкодовуються судові витрати за рахунок відповідача в сумі 496 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 9, 14, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Зняти арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження № 18633263, дата державної реєстрації обтяження: 19.01.2017, зареєстровано: ОСОБА_2 , Приморський відділ держаної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції Одеської області , підстава виникнення обтяження : постанова ВП №53166894, видана 21.12.2016.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 496 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова