Справа № 756/17712/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Хохлова Олександра Миколайовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) Cерії 1К1 № від 29 вересня 2021 року, винесену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохловим О.М., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 500,00 грн. за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а також просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову вказував, що позивач є інвалідом другої групи, відтак мав беззаперечне право на безоплатне паркування відповідно до положень статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та Постанови КМУ від 25.05.2011 № 585.

Зазначив, що вказаного правопорушення він не вчиняв, оскільки здійснив вимушену короткострокову зупинку транспортного засобу на території ТРЦ «Дрімтаун» у спеціально відведеному для цього місці. Розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» на вказаний вище автомобіль ним не було встановлено, оскільки вказаним транспортним засобом користуються також інші особи, які не мають такого статусу. До того ж, жоден нормативно-правовий акт не зобов`язує осіб з інвалідністю ідентифікувати себе, як особу з відповідним соціальним статусом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки на транспортному засобі позивача був відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», що станом на день винесення оспорюваної постанови не надавало інспектору з паркування фізичної можливості ідентифікувати вказаний транспортний засіб як такий, що звільняється від сплати за паркування, тому отримання останнім послуг з паркування повинно бути сплачено на загальних підставах.

Відтак суд дійшов висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що він є особою з інвалідністю другої групи, а тому має право на безоплатне паркування, а отже не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 КУпАП.

Що стосується відсутності на транспортному засобі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», апелянт зазначив, що оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено відповідальності за невикористання спеціального інформаційного знаку «Водій з інвалідністю», а тому такий знак розміщується лише за бажанням водія і не є обов`язковою умовою для експлуатації особою з інвалідністю.

Зазначив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Від Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до суду 06.02.2023 року надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що позивачем були порушені вимоги Порядку затвердженого постановою КМУ від 25.05.2011 року №585, оскільки на транспортному засобі позивача не було розміщено розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю».

Разом із відзивом, відповідачем до суду подано матеріали фото фіксації до постанови від 29.09.2021 року серія 1К1 №.

Від головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохлова О.М. відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявний у ній матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2021 року головний інспектор з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлов О.М. виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії 1КІ № , якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 грн.

У постанові зазначено, що позивач 29 вересня 2021 року о 10:06 год. на проспекті Оболонський (ТРЦ «Дрімтаун») залишив транспортний засіб TOYOTA COROLLA VERSO д.н.з. НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 152-1 КУпАП.

Технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення: термінал ParkUP, та вказано адресу вебсайту з матеріалами фото/відео фіксації правопорушення: kyiv.digital/penalty/chek.

Позивач, вважаючи вищевказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Приміткою ст. 152-1 КУпАП вказано, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою і другою ст. 152-1 КУпАП, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій ст. 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої ст. 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі несплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152-1 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було здійснено паркування його транспортного засобу на майданчику для платного паркування без оплати паркування.

Підставою відсутності у своїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152-1 КУпАП, позивач вказує, що є інвалідом ІІ групи, а чинним законодавством передбачено надання пільг, зокрема, водіям з інвалідністю щодо здійснення безоплатного паркування.

З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (Закон - № 875-ХІІ) власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Відповідно до пп. ґ п. 30.3 ПДР «Водій з інвалідністю» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.

Відповідно до частини десятої статті 30 цього Закону порядок надання пільг власникам транспортних засобів, зазначених у частині шостій цієї статті, на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування та на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги щодо зберігання транспортних засобів (крім автостоянок - гаражних кооперативів), визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 № 585 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 53 від 31 січня 2018) затверджено «Порядок надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів» (далі - Порядок № 585).

Цей Порядок визначає механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування (далі - безоплатне паркування) і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів (крім гаражних кооперативів) (далі - безоплатне зберігання) (пункт 1 Порядку № 585).

Пунктом 2 Порядку №585 визначено категорію осіб, яким надається право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів це, зокрема, водії з інвалідністю, водії, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).

Зазначеним вище Порядком детально визначено механізм отримання пільг, обов`язки та повноваження органів місцевого самоврядування.

Так, пункт 4 Порядку встановлює, що документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.

Безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342 (Офіційний вісник України, 2009 р., № 96, ст. 3314), і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» (п.5 Порядку № 585).

Отже, соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами. Такий захист полягає, зокрема, у наданні, встановлених законодавством України, пільг таким особам на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус. Так, на власників спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування покладено обов`язок забезпечення виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують, зокрема, водії з інвалідністю, які у свою чергу мають право встановлювати на транспортному засобі розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Порядок і механізм як надання, так і отримання пільг водіям з інвалідністю на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 № 585. Положеннями Порядку № 585 імперативно визначено, що для безоплатного паркування водієм з інвалідністю транспортного засобу на відповідному місці для безоплатного паркування, в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу повинен бути розміщений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Тобто, у разі не дотримання вказаних вимог, а саме розташування транспортного засобу за відсутності на ньому розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», отримання послуг з паркування на майданчику для платного паркування повинно бути сплачено на загальних підставах.

Так, позивачем до позовної заяви додано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , відповідно до якого останній є інвалідом ІІ групи.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, позивач належить до пільгової категорії громадян, які звільняються від оплати паркування, але за умови наявності на транспортному засобі відповідного розпізнавального знаку, що ним керує особа з інвалідністю.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що на його автомобілі не було розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» та аргументує це тим, що нормативно-правовими актами не передбачено відповідальності за невикористання спеціального інформаційного знаку «Водій з інвалідністю».

Із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів фотофіксації вбачається, що на транспортному засобі позивача TOYOTA COROLLA VERSO д.н.з. НОМЕР_1 відсутній знак «Водій з інвалідністю». Також фотознімки містять інформацію про дату порушення; місце розташування транспортного засобу та майданчика для платного паркування по відношенню до нерухомого об`єкта; час вчинення порушення.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не дотримано порядку отримання відповідної пільги на безоплатне паркування, оскільки на транспортному засобі відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, дійсно не передбачений обов`язок розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на відповідних транспортних засобах.

Проте, у разі користування пільгами відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 року та Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 р. №585, - зазначеними нормативно-правовими актами передбачено обов`язкове розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на транспортному засобі, у передбачений нормами Правил дорожнього руху, спосіб.

Отже, нормативно-правовими актами передбачено обов`язкове розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», натомість транспортний засіб позивача такого знаку не мав.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко