Справа № 160/19334/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що норми п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлюють мінімальні та максимальні межі розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у відсотках до нормативної грошової оцінки, у зв`язку з чим позивач вважає, що його річна сума платежу повинна була обрахована у розмірі не більше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку він використовує. ОСОБА_1 зауважив, що пунктом 9 договору оренди, який було укладено між ним та Павлоградською міською радою, було передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1/12 частини від 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. ОСОБА_1 вважає, протиправними дії контролюючого органу щодо нарахування позивачу платежу за користування земельною ділянкою із визначеною нормативною грошовою оцінкою в розмірі 4 відсотків від зазначеної нормативної грошової оцінки, оскільки згідно із приписами п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України сума річного платежу повинна бути нарахована у розмірі не більше 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку використовує позивач. Також ОСОБА_1 зауважив, що спірне податкове повідомлення-рішення не містить підстав збільшення податкового зобов`язання. Крім того, позивач звернув увагу на те, що відповідачем в порушення вимог п.п. 286.5 ст. 286 ПК України направлено оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивачу після 1 липня поточного року, тобто з порушенням встановленого Законом строку направлення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 року відкрито провадження у справі за позовом, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
При вирішенні вказаного клопотання суд виходить з наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби за №893 від 30.09.2020 р. ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби згідно визначеного Кабінетом Міністрів переліку. До переліку ліквідованих територіальних органів Державної податкової служби входить і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до п. 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №227 від 06.03.2019 р., Державна податкова служба здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. Державна податкова служба та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).
Відповідно до п. 15 Положення, ГУ ДПС утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України, є розпорядником бюджетних коштів.
Приписи адміністративного судочинства не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи, а пов`язують заміну сторони з вибуттям особи саме з відносин, щодо яких виник спір. Такі правила КАС України встановлені виходячи із специфіки публічно-правових відносин, а саме, з тією обставиною, що повноваження відповідних державних органів, зокрема і контролюючих, не є статичними, а можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, момент переходу таких повноважень від одного органу до іншого відбувається не після внесення запису в реєстр про припинення певного органу, який втрачає повноваження, а за наслідками видання відповідного розпорядчого акту Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.12.2020 р. по справі №805/4361/17-а.
У відповідності до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
05.01.2023 р. від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти викладених у відзиві на позовну заяву доводів ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Так, позивач зазначив, що відповідачем наведено у відзиві розрахунок грошового зобов`язання за податковим платежем, однак у спірному податковому повідомленні-рішенні відсутній розрахунок податкового зобов`язання, в той час як згідно з абз. 6 п. 58.1 ст. 58 ПК України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій. Враховуючи наведене, позивач стверджує, що контролюючим органом було порушено вимоги ст. 58 ПК України. Також позивач вважає, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи та висновки суб`єктивним сприйняттям положень ПК України, що свідчить про його упередженість та необ`єктивність. Позивач у відповіді на відзив наполягає на презумпції правомірності рішень платника, що закріплена ст. 4 ПК України
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (Орендар) 25.06.2021 р. уклав із Павлоградською міською радою (Орендодавець) договір оренди земельної ділянки (далі Договір).
Відповідно до п. 1 Договору, Павлоградська міська рада на підставі рішення 9 сесії VIІI скликання за №247-9/VIIІ від 25.05.2021 р. надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд (КВЦПЗ) 12.04 (для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 8 Договору передбачено, що цей договір укладено строком на 10 років.
Відповідно до п. 9 Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та розмірі 1/12 частини 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно «Порядку встановлення розмірів орендної плати за земельної ділянки, які розташовані на території міста Павлоград», затвердженого рішенням сесії Павлоградської міської ради від 20.03.2018 р. №1141-35/VII на відповідний рахунок місцевого бюджету м.Павлограда протягом 30 календарних днів, наступних за останнім днем звітного місяця.
На 10 сесії Павлоградської міської ради VIIІ було прийнято рішення за №292-10/VIII від 30.06.2021 р. (рішення набрало чинності з 01.01.2022 р.), яким затверджено Порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, які розташовані на території міста Павлоград,
Згідно з додатком 1 до вищезазначеного рішення, розмір (ставка) річної орендної плати за землі (КВЦПЗ) 12.04) для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства), зокрема, встановлена на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки такої земельної ділянки.
05.01.2022 р. між Павлоградською міською радою та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 06.08.2021 р. за №43388304, згідно з якою сторонами Договору внесено зміни до пункту 9 Договору та викладено в наступному змісту:
У вищевказаній угоді зазначено, що ця додаткова угода є невід`ємною частиною Договору та набирає чинності з дати укладання, складена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу та ці примірники перебувають одночасно в Орендодавця та в Орендаря.
Вищезазначене податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 17.09.2022 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням відповідача, з метою захисту своїх порушених прав ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14 ст. 14 ПК України).
Справляння плати за землю здійснюється згідно з положеннями розділу ХIII Податкового кодексу України.
Згідно із ст. 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Відповідно до п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. (п.274.1 ст.274 ПК України).
Згідно з п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
За приписами п. 288.1 і п.288.2 ст.288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
У відповідності до положень п.п. 288.3, п.п. 288.4 ст. 288 ПК України, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п. 288.5 ст. 288 ПК України).
Положеннями п.п.271.1.1 та 271.1.2 п.271.1 ст.271 ПК України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; а також площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пунктом 289.1 ст.289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що розмір орендної плати за землю має обчислюватись контролюючим органом на підставі умов договору оренди і з дотриманням вимог Податкового кодексу України, який передбачає визначення орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням всіх складових такої нормативно-грошової оцінки, і величину цих складових та коефіцієнтів щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за певною формулою.
Базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, а в разі відсутності проведення нормативної грошової оцінки - площа таких земельних ділянок.
Суд зазначає, що з моментом набрання чинності рішенням ради про затвердження нормативної грошової оцінки пов`язується можливість застосування самої нормативної грошової оцінки.
Відповідно до частини 3 статті 201 Земельного кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.
Підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу ХІІІ Податкового кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» № 1378-IV від 11.12.2003 р. (далі - Закон №1378), нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до статті 18 Закону №1378-IV, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20, ст. 23 Закону України Про оцінку земель за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що в даних правовідносинах спірні податкові повідомлення-рішення прийнято саме на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.06.2021, копія якого наявна у матеріалах справи, в якому зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої позивачем земельної ділянки становить 2 969 002, 64 грн.
Невідповідність вимогам чинного законодавства застосованих у цьому витягу показників та розрахунок їх вартості судом не визначено.
Вказаний вище витяг і став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до ст. 194 Земельного кодексу України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру визначений в ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно з яким відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: - витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; - довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; - викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); - копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання. Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.
Відповідальність за правильність визначення показників (в тому числі і коефіцієнта функціонального використання Кф) при формуванні витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та обчисленні нормативної грошової оцінки земельної ділянки на підставі цих показників, покладається на орган, що його формує.
Системний аналіз положень законодавства, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, дає підстави для висновку про те, що податковий орган здійснює нарахування земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру, в якому, зокрема, міститься інформація щодо розміру коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки за договором №43388304 від 06.08.2021 р.
Суд не приймає до уваги твердження позивача про необхідність застосування 3 % ставки при розрахунку орендної плати за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки в матеріалах справи наявна додаткова угода від 05.01.2022 р. до договору земельної ділянки №43388304 від 06.08.2021 р., де зазначено, що орендна плата з 05.01.2022 року становить 4% нормативно грошової оцінки земельної ділянки згідно «Порядку встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, які розташовані на території міста Павлоград», затвердженого рішенням сесії Павлоградської міської ради №292-10/VIII від 30.06.2021 р.
Додаткова угода від 05.01.2022 р. підписана орендарем ОСОБА_1 . Доказів на спростування зазначеного позивач суду не надав. Ставка податку 3 % , на якій наполягає позивач , не може застосовуватись у даному випадку, оскільки додатковою угодою до договору визначені інша ставка (4%), а ставка 3% використовується лише коли у договорі не встановлена ставка орендної плати за землю, або встановлена в розмірі меншому визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки у розмірі 3%.
Враховуючи наведене, спірне податкове повідомлення-рішення за податковий період (2022 рік) на суму податкового зобов`язання на суму податкового зобов`язання 130 636, 12 грн. є правомірним та не підлягає скасуванню, оскільки податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.
Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.
Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, не впливає на його законність.
Якщо податкове повідомлення-рішення податкового органу прийнято ним у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України.
За вказаних вище обставин судом відхиляються відповідні доводи позивача.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із приписами ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні поданої ОСОБА_1 позовної заяви слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2023 року.

Суддя (підпис) О.М. Неклеса

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді А.С. Чудновська

09.02.2023

Рішення не набрало законної сили 09 лютого 2023 р.

Суддя О.М. Неклеса