Справа № 160/19621/21
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/19621/21
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року в адміністративній справі №160/19621/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання утриматись від вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому з урахуванням уточнення просив: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95152-17/64 від 15.07.2021р., винесену керівником Головного управління ДПС України в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача утриматись від винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного соціального внеску з ОСОБА_1 в сумі 31541,56 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.07.2021р. № Ф-95152-17/64, сформовану Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, в частині визначеної до сплати заборгованості по єдиному внеску на суму 18267,72 грн.; стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати на сплату судового збору у розмірі 526,10 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом України «Про бір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачений обов`язок фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок, незалежно від отримання доходу, у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. Саме Закон визначив розмір зобов`язань платника податків з єдиного внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такого особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно ? і визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рідня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на/загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та .облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449.

Так, пунктами 1 та 2 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення, та, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї інструкції.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

З метою контролю за сплатою сум єдиного внеску, Державною податковою службою України в базі АІС «Податковий блок» в інтегрованій карті платника (далі ІКП) за кодом бюджетної класифікації 71040000 впроваджено автоматичне щоквартальне нарахування сум єдиного внеску по фізичним особам - підприємцям.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується, у тому числі, на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, якщо_ такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою, в свою чергу, є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Суд у справі № 160/6719/20 зазначив про наявність підстав для часткового задоволення позову, зокрема, в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу недоїмки № Ф-95152-17/64 від 15.07.2021р. на суму заборгованості (недоїмки) по єдиному внеску у розмірі 18276,72 грн., нарахованому за період з 01.01.2017р. по 01.01.2019р.

У разі не отримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, дані особи зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно інформації з державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів (прибутків) від 03.07.2020р. ФОП ОСОБА_1 протягом 2018 - 2020 років отримував від діяльності фізичної особи - підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за ознакою 157 - «дохід виплаченій самозайнятій особі».

Оскільки ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік отримав дохід від здійснення діяльності та у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (з 01.01.2017р.), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, а сума єдиного внеску не могла бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Так, в ІКП по ФОП ОСОБА_1 відображені правомірні нарахування за 2017-2018 роки, на суму 18267,18 грн.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.11.2008р. за № 0061112, узятий на облік з 28.11.2008р. в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

11.05.2017р. зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно запису на сторінці 16 паспорту серії НОМЕР_1 .

30.09.2021р. зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , згідно запису на сторінці 16 паспорту серії НОМЕР_1 .

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

- 27.11.2008р., ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Лівобережне Управління, Лівобережна ДПІ (Самарський р-н м. Дніпра), 43145015 (данні про взяття на облік як платника єдиного внеску);

- 24.06.2020р. до внесені відомості про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , запис № 3061112, підстава: власне рішення.

За інформацією ГУ ДПС у Дніпропетровській області платник податків ОСОБА_1 має стан « 11 припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)».

З інтегрованої картки платника вбачається нарахування позивачу сум єдиного внеску: 09.02.2018р.: нарахування єдиного внеску в сумі 8448 грн.; 19.04.2018р.: нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18 грн.; 19.07.2018р.: нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18 грн; 02.08.2018: донараховано штрафні санкції за рішенням № від 12.06.2018р. в сумі 170 грн; 19.10.2018: нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18 грн; 31.12.2018: сальдо на початок року недоїмка 15989,54 грн; 21.01.2019: нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18 грн; 31.01.2019: недоїмка 18446,72 грн; 19.04.2019: нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18 грн; 19.07.2019: нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18 грн; 21.10.2019: нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18 грн; 31.12.2019: сальдо на початок року недоїмка 26709,26 грн; 20.01.2020: нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18 грн; 21.04.2020: нарахування єдиного внеску в сумі 2078,12 грн; 31.12.2020, 31.01.2021: сальдо на початок року недоїмка 31541,56 грн; 30.09.2021: зараховано до сплати за платіжним дорученням № 717 від 23.09.2021 на суму 11186,72 грн.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.07.2021р. № Ф-95152-17/64 на суму боргу станом на 30.06.2021р. у розмірі 31541,56 грн.

Вимога включає нарахування єдиного внеску: за період з 01.01.2017р. до 01.01.2019р. на суму 18276,72 грн; за період з 01.01.2019р. по 21.04.2020р. у розмірі 13094,84 грн; штрафні санкції за рішенням № від 12.06.2018р. в сумі 170 грн.

Не погодившись із вищезазначеною вимогою від 15.07.2021р. № Ф-95152-17/64 ОСОБА_1 звернувся із скаргою про її оскарження, за результатами розгляду якої Державною податковою службою України прийнято рішення від 07.09.2021р. № 7751/Л/99-00-06-02-01-09, яким у задоволенні скарги від 14.08.2021р. відмовлено, вимогу залишено без змін.

Рішенням ДПС України від 23.09.2021р. № 8326/Л/99-00-06-02-01-09 скаргу ОСОБА_1 від 07.09.2021р. залишено без розгляду, оскільки скарга не таку вимогу вже була розглянута, та за наслідками її розгляду прийнято відповідне рішення, яке надіслано скаржнику у встановлені строки.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021р. у справі № 160/6719/20, яка набрала законної сили 28.07.2021р., задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 04.02.2019р. № Ф-95152-17/64.

Судом апеляційної інстанції встановлено:

- позивач зареєстрований 27.11.2008р. як фізична особа-підприємець, про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення відомостей про фізичну особу-підприємця № 2 061112;

- позивач як фізична особа-підприємець знаходився на загальній системі оподаткування;

- 24.06.2020р. здійснено припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця;

- 04.02.2019 року відповідачем на підставі даних інформаційної системи податкового органу прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95152-17/64У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18276,72 грн;

- за 2017 рік сума нарахувань єдиного внеску становить 8448 грн.

- згідно даних інформаційної системи орану доходів і зборів в інтегрованій картці платника податків відображено наступні не сплачені нарахування за 2018 рік: нарахована розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448 грн, нарахування не сплачені; 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, строк сплати до 19.04.2018, нарахування не сплачені; 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.07.2018, нарахування не сплачені; 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, строк сплати до 19.10.2018, нарахування не сплачені;

- сума недоїмки станом на 31.10.2018р. становила 15989,54 грн;

- згідно даних інформаційної системи орану доходів і зборів в інтегрованій картці платника податків відображено наступні не сплачені нарахування за 2019 рік: 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, строк сплати до 21.01.2019р., нарахування не сплачені;

- сума недоїмки станом на 01.01.2019р. становила 18276,72 грн. Відповідно до Інструкції № 449 саме на цю суму було винесено та направлено вимогу № Ф-95152-17/64У від 04.02.2019р., адже на кінець календарного місяця була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску;

- встановлені обставини справи також свідчать про те, що протягом спірного періоду (2018-2019 роки) відсутні нараховування та сплата роботодавцем за позивача, як за застраховану особу;

- позивач, як фізичних осіб-підприємців зареєстрований 27.11.2008р. та перебував на обліку в органах доходів та зборів на загальній системі оподаткування;

- позивачем за період 2017, 2018 рр.подавалась звітність про неотримання доходів.

У постанові суд апеляційної інстанції зазначив:

- платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, яка діяла у періоді, що перевірявся контролюючим органом) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток);

- у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- за положеннями пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця;

- якщо ж підприємець за результатами минулого року отримав збиток або дохід, рівний нулю, то такий дохід не може розглядатися для цілей оподаткування;

- аналіз змісту наведених вище норм дає підстави для висновку, що платникам, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), у яких базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та якими у звітному році або окремому місяці звітного року не було отримано дохід (прибуток), надано право, у разі необхідності самостійно визначити базу нарахування. Тобто такі платники, за бажанням, у році або окремому місяці року, де не було ними отримано дохід (прибуток) можуть самостійно, у разі необхідності, визначити базу нарахування єдиного внеску. У такому випадку сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску та більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску;

- враховуючи зазначене та оскільки позивач перебував на загальній системі оподаткування, він мав право у періоди, в яких не отримував дохід (прибуток), не нараховувати єдиний внесок, навіть у розмірі мінімального страхового внеску;

- такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.09.2020р. у справі № 816/188/17;

- з огляду на вищевикладене, та враховуючи, що позивач та не отримував дохід, податковим органом безпідставно нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску згідно та прийнято вимогу від 04.02.2019р. № Ф-95152-17/64.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою суду апеляційної інстанції у справі № 160/6719/20 встановлено неправомірність нарахування сум єдиного внеску за період з 01.01.2017р. по 01.01.2019р. та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019р. № Ф-95152-17/64 на суму 18276,72 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України ), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Згідно з п.63.5 статті 63 ПК України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

За положенням пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ), визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Отже, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону № 2464-VI).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Пунктами 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ, Єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Згідно пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464.

За ч.3 ст. 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно з ч. 16 ст. 25 Закону про ЄСВ строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, відповідач, здійснив нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з цим, механізм ведення обліку сплати податків встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (далі- Порядок № 422), чинним на час спірних правовідносин.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 422 передбачено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно з п. 3 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Вимогами п. 1 Розділу ІІ Порядку № 422 передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Як передбачено пунктом 4 розділу V Порядку № 422 у разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена відповідальними працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Відповідно до пп. 2 п. 1 розділу VІ Порядку № 422 первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені / суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

Отже, в інтегрованій картці платника податків повинна бути відображена інформація, у тому числі про відкриття провадження у справі та рішення суду, прийняте по суті стосовно податкової вимоги, що оскаржується в судовому порядку, шляхом блокування в ІКП при внесенні інформації з ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідних облікових показників (операцій) та виключення з обліку донарахованих/зменшених сум, які після цього не беруть участі у розрахунках, і які, у разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується, в ІКП відображення таких облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є автоматичною підставою для здійснення контролюючим органом коригування даних в інтегрованій картці платника шляхом включення з неї відомостей про наявність боргу зі сплати єдиного внеску та, відповідно нарахованих на підставі такої вимоги про сплату боргу (недоїмки) пені та штрафів.

Колегія суддів вважає , що аналіз положень Порядку № 422 свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020р. в адміністративній справі № 826/9288/18, від 19 лютого 2019 року у справі №825/999/17, від 26 лютого 2019 року у справі №805/4374/15-а, та враховується судом при розгляді цієї справи згідно з ч.5 ст.242 КАС України.

У силу положень пункту 6 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Як встановлено матеріалами справи, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95152-17/64 від 15.07.2021р. на суму 31541,56 грн включає нарахування єдиного внеску: за період з 01.01.201р. до 01.01.2019р. на суму 18276,72 грн; за період з 01.01.2019р. по 21.04.2020р. у розмірі 13094,84 грн; штрафні санкції за рішенням № від 12.06.2018р. в сумі 170 грн.

Постановою суду апеляційної інстанції у справі № 160/6719/20 встановлено неправомірність нарахування сум єдиного внеску за період з 01.01.2017р. по 01.01.2019р. та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019р. № Ф-95152-17/64 на суму 18276,72 грн.

Отже, до складу оскаржуваної вимоги увійшла заборгованість за період який був включений до вимоги, яка скасована Постановою суду апеляційної інстанції у справі № 160/6719/20, яке набрало законної сили.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням суду щодо неправомірності формування вимоги в частині заборгованості в сумі 18276,72 грн., доведені у судовому порядку та відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Оскарження таких рішень в касаційному порядку не перешкоджає застосуванню положень ч.4 ст. 78 КАС України.

Преюдиційні обставини - це ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, та які не підлягають доказуванню.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що у справі, що розглядається, підстави виникнення боргу з єдиного соціального внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення недоїмки на суму 18276,72 грн. є повністю ідентичними обставинам у справі №160/6719/20, а отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, доведеним безпідставність визначення контролюючим органом у вимозі про сплату боргу (недоїмки) недоїмки на суму 18276,72 грн.

Крім того, з урахуванням Порядку № 422, колегія суддів дійшла висновку, що наступна вимога про сплату боргу (недоїмки), сформована після вимоги від 04.02.2019 № Ф-95152-17/64, повинна містити лише суму зростання боргу, проте у вимозі, що оскаржується в рамках даної справи є боргом, який повністю був включений до скасованої вимоги

Разом з цим, судом встановлено, що в інтегрованій картці платника податку не здійснено коригування, а саме не виключено відображений показник - суму єдиного внеску, що нарахована контролюючим органом та зазначена у вимозі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку мало місце повторне притягнення позивача на підставі оскаржуваної вимоги на суму 18276,72 грн. до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить вимогам Конституції України та законодавству.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що спірна вимога в частині суми 18276,72 грн суперечать податковому законодавству та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року в адміністративній справі №160/19621/21 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року в адміністративній справі №160/19621/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання утриматись від вчинення певних дій - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва