Справа № 380/3947/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Карп`як О.О.

08 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/3947/21 пров. № А/857/17758/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.

представника апелянта: Кожухар І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 380/3947/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

10.06.2021р. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3947/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01 грудня 2019 року з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення відповідно до довідки виготовленої Департаментом персоналу Міністерством внутрішніх справ України від 26 лютого 2021 року № 22/6-1141 про розмір грошового забезпечення.

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 01.12.2019р., на підставі довідки № 22/6-1141 від 26 лютого 2021 року, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат.

В решті вимог суд відмовив.

14.03.2022р. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3947/21 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено. Зокрема, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 10.06.2021р. у справі №380/3947/21 у 30-денний строк з дня набрання ухвалою законної сили.

12.05.2022р. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 380/3947/21, апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року з питань судового контролю у справі № 380/3947/21 - без змін.

20.07.2022р. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виконання рішення суду в адміністративній справі № 380/3947/21 від 10.06.2021р.

19.09.2022р. Восьмий апеляційний адміністративний суд у справі № 380/3947/22, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволив частково.

Так, суд апеляційної інстанції ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.07.2022р. про прийняття звіту про виконання рішення суду у справі №380/3947/21 - скасував та встановив новий місячний строк з дня прийняття цієї постанови для подання звіту до суду першої інстанції про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р. у справі №380/3947/21.

18.10.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подав звіт про виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022р. у справі № 380/3947/21.

У вказаному звіті зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019р. на підставі довідки від 26.02.2020р. № 22/61-1141 про розмір грошового забезпечення та розмір пенсійної виплати становить 14997,24 грн. яку позивач отримує щомісячно. Доплата за період з 01.12.2019р. - 31.08.2021р. становить 174302,33 грн. та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

14.11.2022р. ОСОБА_1 звернувся в суд з клопотанням про розгляд звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення судового контролю у справі № 380/3947/21 в порядку ст. 382 КАС України. Зокрема, просив суд, не приймати вищевказаний звіт Головного Управління Пенсійного фонду України в Львівській області та розглянути питання про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за не виконання судового рішення у справі № 380/3947/21.

30.11.2022р. Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні клопотання про застосування штрафу відмовив.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виконання рішення суду, який поданий 18.10.2022р. та встановив новий місячний строк з дня прийняття цієї ухвали для подання звіту до суду у справі № 380/3947/21.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2022р. скасувати та прийняти нове рішення, яким прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.10.2022р.

Представник апелянта Кожухар І.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

Інші особи які беруть у справі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В ст.370 КАС України, видно, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано ст.382 КАС України, відповідно до ч.1 якої, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Тобто, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду .

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України», «ПМП Фея та інші проти України»), якими встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Зокрема, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.

Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що суд наділений правом під час прийняття постанови у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на викладене у разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Крім того, норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення після ухвалення такого рішення.

Так, із змісту звіту про виконання рішення суду, що набрало законної сили, видно, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р. у справі № 380/3947/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019р. на підставі довідки від 26.02.2020р. № 22/61-1141 про розмір грошового забезпечення, яка видана Департаментом персоналу Міністерства Внутрішніх справ України. З 01.09.2021р. розмір пенсійної виплати становить 14997,24 грн. яку позивач отримує щомісячно. Доплата за період з 01.12.2019р. - 31.08.2021р. становить 174302,33 грн. та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. Про виконання рішення суду та порядок виплати нарахованих коштів пенсійний орган повідомив ОСОБА_1 листом № 1300-5308-8/70818 від 09.08.2021р.

Однак, на переконання колегії суддів, вищезазначені обставини вказують на фактичне невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення суду, яке набрало законної сили, нехтування вимог резолютивної частини такого, якою зобов`язано не лише здійснити перерахунок пенсії позивачу за вислугу років з 01.12.2019р. на підставі довідки № 22/6-1141 від 26.02.2021р., яка видана Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат, а й здійснити їх виплату.

За практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Шмалько проти України», суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків».

У справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.10.2022р. про виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р. у справі № 380/3947/21, оскільки судове рішення яке набрало законної сили пенсійний орган виконав не в повному об`ємі.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Крім того, колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 380/3947/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 10.02.2023р