Справа № 120/9133/22
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

01 лютого 2023 р. Справа № 120/9133/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Чабан Яни Сергіївни

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бешлея Ігоря Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні. Також, позивач просить скасувати наказ № 275 від 06.10.2011 року про припинення виплати йому грошового забезпечення. Тому, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

У встановлений судом строк позивачем подано заяву про усунення недоліки, зазначених в ухвалі від 09.11.2022 року.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.12.2022 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, клопотання про поновлення пропущеного строку та долучено до матеріалів справи додаткові докази.

15.12.2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

30.12.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 30.12.2022 року вирішено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та звернуто увагу сторін, що заяві та клопотанню, поданим позивачем 12.12.2022 року, оцінка надаватиметься в підготовчому судовому засіданні.

13.01.2023 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із збільшенням позовних вимог, на який позивачем 25.01.2023 року подано відповідь на відзив.

25.01.2023 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення.

В підготовчому судовому засіданні позивач підтримав подані ним клопотання та заяву, просив поновити йому строк звернення до суду, з підстав, зазначених в клопотанні.

Представник відповідача заперечив проти задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Визначаючись щодо заявленого позивачем клопотання, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Згідно з частиною 3, 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд звертає увагу, що під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням та сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Як встановлено судом, предметом позову у новій редакції є вимоги:

1. визнання протиправним та скасування наказу начальника УМВС України у Вінницькій області №1134 від 30.09.2011 року та наказу № 188 від 18.10.2011 року по особовому складу, щодо звільнення позивача з ОВС за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом OBC;

2. поновлення позивача на посаді начальника служби дільничних інспекторів міліції Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області;

3. визнання протиправними дії посадових осіб Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області по виданню наказу № 275 від 06.10.2011 року про припинення позивачу виплати грошового забезпечення;

4. визнання незаконним та скасування наказу № 275 від 06.10.2011 про припинення позивачу виплати грошового забезпечення

5. зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення період з 21.09.2011 року по 27.09.2011 року включно і з 08.10.2011 року по 18.10.2011 року;

6. визнання неправомірними дії УМВС України У Вінницькій області відносно ненадання чергових відпусток за період проходження служби з 2003 по 2011 роки;

7. зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані щорічні оплачувані чергові відпустки за період 2003 по 2011 роки;

8. зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області здійснити перерахунок і внести зміни до наказу про звільнення та включити вислугу років в пільговому обчисленні до календарної вислуги час проходження служби в підрозділах дільничних інспекторів міліції в період з 25.06.2002 по 15.08.2003 і з 05.10.2007 по 18.10.2011, та служби кримінальної міліції у справах неповнолітніх в період з 15.08.2003 по 05.10.2007 з розрахунку 1 (один) місяць служби за 1,5 місяця із зазначенням загальної вислуги років;

9. визнання неправомірним дії УМВС України У Вінницькій області стосовно невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

10. зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС У країни у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

11. визнання неправомірним дії УМВС України У Вінницькій області стосовно ненарахування та невиплати надбавки до посадового окладу у розмірі 15 відсотків за роботу в умовах режимних обмежень;

12. зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС У країни у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу надбавку до посадового окладу у розмірі 15 відсотків за роботу в умовах режимних обмежень;

13. визнання неправомірним дії УМВС України у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати надбавки за роботу в нічний час - 35 відсотків годинної тарифної ставки ( посадового окладу) за кожну годину в цей час;

14. зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу надбавку в розмірі 35 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину в цей час;

15. визнання таким, що строк пропущений з поважних причин, через незаконне звільнення, передбачений п. 9 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 липня 2015 року № 580-УІІІ « Про Національну поліцію України», тримісячний строк на надання позивачем згоди для проходження служби в поліції;

16. зобов`язання Головне управління Національної поліції у Вінницькій області вирішити питання щодо прийняття позивача на службу в Національну поліції України;

17. стягнення з ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області за порушення прав у сфері трудових відносин на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень;

18. стягнення з ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплат грошового забезпечення, вихідної допомоги, надбавок, грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні за період з 18.10.2011 року по день фактичного розрахунку включно.

Суд зазначає, що служба в органах внутрішніх справ є різновидом публічної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою позивач вказав, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 залишено без змін вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020, а тому саме з 26.01.2021 останній мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач вказує, що суд, при винесенні вироку не направив йому повідомлення, в якому роз`яснив би куди і протягом якого терміну він може звертатися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, у зв`язку з чим, він був не обізнаний в який термін та в яку інстанцію має право звернутися щодо відновлення своїх порушених прав.

Вищезгадані доводи позивача суд вважає необґрунтованими та звертає увагу, що Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі № 127/13736/16-а зазначив, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Суд також зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Із урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду не є абсолютним.

Слід взяти до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.05.1985 року в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13.02.2001 року в справі "Кромбах проти Франції", в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 року в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд наголошує, що визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Водночас, доводи позивача щодо необізнаності про порушення його прав до отримання листа Вінницького міського суду від 26.10.2022 року, спростовуються наявністю позовів ОСОБА_1 поданих ним з метою відшкодування відповідної шкоди, зокрема:

рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2022 року по справі №127/1407/22, провадження в якому відкрито ухвалою від 20.01.2022 року;

рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.06.2022 року по справі №120/3017/22, провадження в якому відкрито ухвалою від 27.04.2022 року.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 вже було подано позов до Вінницького окружного адміністративного суду з подібними позовними вимогами, зокрема, щодо визнання протиправним та скасування наказів від 30.09.2011 № 1134 та від 18.10.2011 № 188 о/с, поновлення ОСОБА_1 на службі, зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.06.2021 підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано неповажними, позовну заяву повернуто позивачеві. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.06.2021 - без змін (справа № 120/5652/21-а).

При цьому у даній справі предметом спору є відмова ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області щодо поновлення позивача на посаді та зобов`язання вирішити питання щодо поновлення на посаді на підставі статті 6 Закону № 266/94-ВР.

Наявність в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду позовної заяви з відповідними позовними вимогами свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про порушення його прав ще станом на день подання відповідного позову, тобто в червні 2021 року.

Суд зауважує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України та іншими законами, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17.04.2018 року у справі № 9901/473/18, від 11.03.2019 року у справі № 9901/95/19 та від 08.04.2019 року у справі № 9901/138/19.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Суд наголошує, що поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути врахована судом лише у випадку наявності обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення відповідних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 826/17879/17.

Отже, суд критично ставиться до викладених тверджень представника позивача, та визнає вказані пояснення недостатніми для обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, зокрема, зважаючи на тривалий термін такого пропуску, а саме: період з 25.03.2019 року по 02.03.2020 року (день звернення до суду), а також відсутність належних пояснень та доказів на підтвердження неможливості звернення до суду у вказаний період.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 і 4 статті 123 вказаного Кодексу.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.02.2023 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна