Справа № 826/12540/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в якому просив зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва надати копію протоколу зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2017 року з підписами суддів, які взяли участь у таких зборах, а також копію рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2017 року із зазначенням переліку суддів, які взяли участь у таких зборах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року - задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва надати ОСОБА_1 копію протоколу зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2017 року та копію рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2017 року.

В подальшому, у грудні 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Позивач просить встановити судовий контроль за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року шляхом зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва подати звіт про виокнання вказаного судового рішення у визначений судом строк та за налсдіками розгляду звіту вжити відповідні заходи, передбачені приписами статті 282 КАС України.

Відповідно до статті 311 КАС України вищевказана заява розглядається в порядку письмового провадження.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до положень частини 1 статті 325 КАС України, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у даній справі набрала законної сили 28 листопада 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт невиконання суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі судового рішення входить до предмету доказування та повинен підтверджуватися відповідними належними і допустимими в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України доказами.

Разом з цим, жодних доказів, які б свідчили про виконання боржником судового рішення матеріали справи не містять, а заявник вказує на те, що судове рішення не виконано.

Також заявником долучено копію відповіді Окружного адміністративного суду міста Києва № 03.2-05/1991/22 від 07.12.2022 року на лист позивача з пропозицією добровільно виконати рішення суду в справі, зокрема, № 826/12540/17, де відповідач повідомив про можливість реалізації судових рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, станом на 08 лютого 2023 року відомості про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, яка набрала законної сили більше чотирьох років тому, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зазначає, що приписи статті 382 КАС України, не позбавляють позивача можливості звернутися до суду із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його не виконання.

Такий висновок суду апеляційної інстанції з питань застосування вищезазначених норм процесуального права узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 02 квітня 2021 року у справі №822/637/18, від 03 березня 2021 року у справі № 560/251/19.

У контексті статті 6 Конвенції, виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Тож, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

З огляду на викладене, враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання постанови суду, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права осіб в судовому порядку, а також, що заявник на даному етапі обґрунтував подану заяву, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/12540/17.

Керуючись ст. 249, 243, 321, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року - задовольнити.

Зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня отримання копії даної ухвали подати звіт про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/12540/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена відповідно до ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма