Справа № 380/9865/22
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/9865/22 пров. № А/857/15302/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 380/9865/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м. Львів Львівської області 29 вересня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту судового рішення 29 вересня 2022 року), -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі також ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати нарахованої суми пенсії за вислугу років максимальним розміром при проведенні перерахунку з 01.04.2019 року;

-зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років з 01.04.2019, на підставі довідки від 25.06.2021 №С/1178 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з розміру 90% грошового забезпечення без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з проведенням нарахування компенсації втрати частини доходів у відповідності до Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі також Закон № 2050-III), здійснивши виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.04.2019, з урахуванням раніше проведених виплат та рішень суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати нарахованої суми пенсії за вислугу років максимальним розміром при проведенні перерахунку з 01.04.2019 року.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу пенсію за вислугу років з 01.04.2019, на підставі довідки від 25.06.2021 №С/1178 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з розміру 90% грошового забезпечення без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з проведенням нарахування компенсації втрати частини доходів у відповідності до Закону № 2050-III, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням раніше проведених виплат та рішень суду.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неналежно досліджено та неповно з`ясовано обставини справи. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи, вказує, що відповідно до статті 2 Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (надалі також - № 3668-VI) (зі змінами, внесеними Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (надалі також Закон № 911-VIII) максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі також Закон № 2262-XII) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року не може перевищувати 10740 гривень.

Аналогічна норма, як зазначалося вище, міститься і в статті 43 Закону № 2262-XII, внесена Законом № 911-VIII та Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (надалі також Закон № 1774-VIII).

Вважає зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів з 01.04.2019 безпідставним, оскільки таке суперечить законодавчим нормам.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-XII. Пенсію позивачу призначено та обраховано, виходячи з 90 % сум грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у справі № 380/14687/21, яке набрало законної сили 07.12.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та виплати ОСОБА_1 пенсії згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019. Зобов`язано відповідача провести з 01.04.2019 перерахунок пенсії позивачу у розмірі 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №С/1178 від 25.06.2021 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі також Постанова № 704) та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у справі № 380/14687/21 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.06.2021 № С/1178. Однак, внаслідок проведеного перерахунку основний розмір пенсії було обмежено розмір пенсії позивача максимальним розміром.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із запитом, у якому просив відповідача надати інформацію щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у справі № 380/14687/21.

Листом відповідач надав відповідь, в якій зазначалось про відсутність підстав для перерахунку та виплати пенсії відповідно до оновленої довідки грошового забезпечення без обмеження її максимального розміру.

Не погоджуюсь з діями відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним, а тому і позовні вимоги в частині виплати компенсації втрати частини доходів також підлягають задоволенню.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом спору у цій справі є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII та наявність підстав для виплатити заборгованості з пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ) прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19 та від 08.11.2022 у справі №580/6636/21.

Тому дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо виплати з 01.04.2019 пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, з обмеженням максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів встановлених для осіб, які втратили працездатність), є протиправним, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні цих позовних вимог з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (надалі також - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: -пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3,4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як визначено в пункті 3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: -пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При вирішенні цього спору колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16.04.2020 у справі №200/11292/19-а такого змісту: «…основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів.».

Також, частиною другою статті 55 Закону № 2262-ХІІ визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Вирішуючи спір у цій частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходить з того, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Враховуючи, що відповідач не здійснив виплату заборгованої суми пенсії, то відсутні підстави для застосування правових наслідків у випадку затримання строків виплати грошових доходів, а тому апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а, від 31.05.2022 у справі № 380/2839/20 та враховані апеляційним судом при вирішенні позовних вимог.

У свою чергу, посилання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 не є релевантними з огляду на відмінність обставин у справі, на яку зроблено посилання, зі спірними у цій справі. Більше того, питання виплати компенсації втрати частини доходів не вирішувалось у зазначеній постанові касаційного суду, оскільки не було предметом спору у справ № 815/1226/18.

Оцінюючи наведені сторонами доводи та мотивування рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для перерахунку та виплати позивачу пенсії за вислугу років без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з тим, позовна вимога про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заборгованої суми пенсії є передчасною та задоволенню не підлягає. Колегія суддів зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, відтак позовні вимоги, заявлені на майбутнє не можуть бути захищені у судовому порядку.

З врахуванням проведеного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші позовні вимоги, у задоволенні яких відмовлено судом першої інстанції, не є предметом апеляційного оскарження, а тому відповідно до статті 308 КАС України апеляційному перегляду не підлягають.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати нарахованої суми пенсії за вислугу років максимальним розміром при проведенні перерахунку з 01.04.2019 року та зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити пенсію без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, проте безпідставно задовольнив позовні вимоги про проведення нарахування компенсації втрати частини доходів, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зазначеній частині з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 380/9865/22 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів у відповідності до Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 01.04.2019, та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 380/9865/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 09.02.2023