Справа № 287/2286/22
Суддя: Винар Л. В.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2286/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шень Катерина Федорівна до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шень Катерина Федорівна до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю - Винара Л.В.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 160 КАС України та позивачу надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду 12.12.2022 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шень К.Ф. до суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви та адміністративний позов в уточненій редакції.

В обґрунтування уточненого позову адвокат Шень К.Ф. зазначила, що 11.10.2022 року заступником начальника СРПП відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області Петровим О.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 334826. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11.10.2022 року, о 21 год. 29 хв., в с. Кам`янка, по вул. Хільчука, Коростенського району, Житомирської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 при цьому мав несправності підсвітки державного номерного знаку в темну пору доби, при перевірці документів не надав реєстраційний документ на транспортний засіб та не мав права керування транспортним засобом. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП. На думку адвоката Шень К.Ф. вказана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема, при розгляді вказаної справи поліцейським не було вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на захист на чому він наполягав, а відтак застосований інспектором алгоритм дій під час розгляду справи про адміністративне правопорушення унеможливив реалізацію позивачем прав, регламентованих ст. 268 КУпАП та ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України. При цьому, представник позивача зазначила, що оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121, 126 КУпАП дана справа могла бути розглянута після відкладення за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника. Також, у поданому позові адвокат Шень К.Ф. зазначила про те, що ОСОБА_1 не надавалося для огляду будь-яке відео у разі відеофіксації правопорушення та у постанові про накладення адміністративного стягнення не зазначено технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис. На переконання адвоката Шень К.Ф. єдиним доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень є сама оскаржувана постанова в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху. Проте, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. Крім того, на обґрунтування пропущення строку зі зверненням до суду із вказаним адміністративним позовом адвокат Шень К.Ф. зазначила, що такий пропущений ОСОБА_1 з незалежних від нього причин, оскільки на місці складання адміністративних матеріалів така постанова йому не вручалася та поштою за місцем проживання не направлялася. Про наявність зазначеної постанови ОСОБА_1 дізнався 07.11.2022 року при ознайомленні з матеріалами справи № 287/1968/22 в Олевському районному суді Житомирської області та почав шукати захисника для захисту своїх порушених прав.

Враховуючи зазначене, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шень К.Ф. просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити процесуальний строк на звернення з даним адміністративним позовом, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 334826 від 11.10.2022 року та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Поновлено строк для оскарження постанови серії БАВ № 334826 від 11.10.2022 року.

23.12.2022 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сороки А.М. до суду надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Відповідач по справі вважає поданий ОСОБА_1 позов безпідставним, необґрунтованим та зазначає, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» заступником начальника СРПП Петровим О.В. було зупинено транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen номерний знак якого у темну пору доби не підсвічувався. Після цього поліцейський висловив ОСОБА_1 законну вимогу у відповідності до п. 2.4 та п. 2.1 Правил дорожнього руху пред`явити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, що позивачем зроблено не було. При цьому, відповідно до інформаційних ресурсів Національної поліції України ОСОБА_1 не видавалося посвідчення водія на право керування механічними транспортними засобами, що не заперечується і самим позивачем. У зв`язку з наведеним поліцейським винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних порушень, передбачених ч. 6 ст. 121 та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. При цьому, ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитися з усіма наявними матеріалами справи, надавати пояснення, докази, заявляти клопотання та отримати правову допомогу. Таким чином, позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах та обов`язках, проте цілеспрямовано відмовився від підпису та від розгляду справи. На думку представника відповідача доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови є безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами. Також, представник відповідача зазначила, що вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121 та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП підтверджується доданими до постанови відеозаписами із портативного відеореєстратора, які додаються до відзиву. При цьому, вказує, що з доданих відеозаписів вбачається, що у ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначене на переконання представника відповідача у відповідності до ч. 6 ст. 35 КУпАП є обтяжуючою обставиною. Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд ухвалити судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Крім того, разом з відзивом на адміністративний позов представник відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сорока А.М. надала до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шень К.Ф. звернулася до Олевського районного суду Житомирської області із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення лише 28.11.2022 року, не зважаючи на те, що від отримання копії постанови на місці розгляду адміністративної справи ОСОБА_1 відмовився, а відтак безпідставно порушив строки оскарження постанови. З урахуванням вимог абзацу 5 статті 279-5 КУпАП 14.10.2022 року ОСОБА_1 направлено копію постанови рекомендованим листом. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказана копія постанови отримана позивачем 21.10.2022 року. Проте, незважаючи на це у поданій позовній заяві адвокат Шень К.Ф. обґрунтовуючи підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом вказала, що ОСОБА_1 не було відомо про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення, що суперечить доказам, які надаються представником відповідача. Таким чином, на думку представника відповідача всупереч вимог ч. 2 ст. 122 КАС України адвокат Шень К.Ф. звернулася до суду після спливу встановленого строку для звернення до суду не вказавши при цьому поважних причин пропуску такого строку. Враховуючи зазначене, представник відповідача просить суд позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду у зв`язку з порушенням строків звернення до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шень К.Ф. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 або його представника - адвоката Шень К.Ф. не надходило.

Представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи.

У відповідності до частини 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стосовно клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сороки А.М. про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частин 1, 3 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Зі змісту адміністративного позову та матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шень К.Ф. звернулася до суду із цим адміністративним позовом 28.11.2022 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції Олевського районного суду Житомирської області (а.с. 1), та оспорює, зокрема, незаконність прийняття щодо ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 334826 від 11.10.2022 року.

Вказана категорія справ розглядається у порядку, визначеному положеннями статті 286 КАС України, якою законодавцем встановлені темпоральні обмеження.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.12.2022 року з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, суд визнав наведені у позовній заяві представником позивача причини пропуску звернення до суду з даним позовом поважними та дійшов висновку, що строк для оскарження постанови серії БАВ № 334826 від 11.10.2022 року слід поновити.

Після відкриття провадження у справі, представник відповідача разом з відзивом на позовну заяву та клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду, на підтвердження того, що позивач отримав оскаржувану постанову 21.10.2022 року надала копію фіскального чека АТ «Укрпошта».

З аналізу вказаного чека встановлено, що 14.10.2022 року, о 15:51:26 відповідач направив на адресу позивача рекомендованого листа (трек-номер № 729).

Відповідно до інформації з офіційного сайту «Укрпошта» лист за трек-номером № 729 був отриманий Клієнтом особисто 21.10.2022 року.

Проте, згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення за тим же ідентифікатором рекомендований лист на ім`я ОСОБА_1 було вручено 21.10.2022 року невідомій особі, без зазначення прізвища, ім`я, по батькові та підпису особи, яка отримала таке відправлення, оскільки у графі «Розписка в одержанні» наявний лише запис «мати ОСОБА_2».

Правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулювання відносин між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг визначає Закон України «Про поштовий зв`язок», статтею 2 якого передбачено, що відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із абзацами 12, 16 та 19 частини 1 статті 1 Закону України «Про поштовий зв`язок», національний оператор поштового зв`язку (національний оператор) - це оператор, який в установленому законодавством порядку надає універсальні послуги поштового зв`язку на всій території України і якому надаються виключні права на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку; пересилання поштових відправлень - сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень; послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів.

Однією з основних засад діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку є, зокрема, забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості (стаття 3 Закону України «Про поштовий зв`язок»).

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про поштовий зв`язок» національний оператор, яким є Акціонерне товариство «Укрпошта» (відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 10-р від 10 січня 2002 року «Про національного оператора поштового зв`язку»), забезпечує надання на всій території України універсальних послуг поштового зв`язку за переліком.

Відповідно до пункту 89 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» N 270 від 05 березня 2009 року (далі - Правила) реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 105 Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень.

Так само, порядок приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень визначає Порядок пересилання поштових відправлень (далі - Порядок), затверджений наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» № 211 від 12 травня 2006 року, дія якого, згідно з пунктом 1.2 поширюється на національного оператора поштового зв`язку, виконання функцій якого покладене на Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта».

Відповідно до підпункту 3.5.2.3 Порядку Поштові відправлення з повідомленням про вручення вручаються адресатам відповідно до вимог п. 121 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Після вручення поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення у відведених для цього місцях зазначається, коли видане поштове відправлення під розписку одержувача із зазначенням прізвища. У разі видачі поштового відправлення повнолітнім членам сім`ї зазначаються родинні зв`язки (батько, мати, син, донька тощо).

Загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища.

Суд звертає увагу на те, що перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано. Відповідне тлумачення зазначених правових норм міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 222/1402/16.

Як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наданого представником відповідача остання містять лише напис «мати ОСОБА_2», натомість прізвища, імені та по-батькові особи, яка отримала поштове відправлення, як її підпису повідомлення не містить.

На підставі вище зазначеного, суд вказує, що наявність самого лише напису «мати ОСОБА_2» на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не може бути достатнім доказом отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови 21.10.2022 року.

При цьому, суд звертає увагу, що в ухвалі про відкриття провадження у справі, суд надав оцінку тим обставинам, які були викладені представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Шень К.Ф. у клопотанні про поновлення строку звернення до суду на оскарження постанови і які адвокат зазначила як поважні причини, визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив пропущений строк.

Зважаючи на викладене, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 11 жовтня 2022 року, о 21 год. 29 хв. заступником начальника СРПП відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Петровим О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 334826. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 цього Кодексу ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511, із змінами і доповненнями) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Згідно підпункту «в» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

На підставі ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту «б» п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно ч. 1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в реєстраційному документі на транспортний засіб або не пред`явила електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач не мав відповідної категорії на керування транспортним засобом, що також не спростовується позивачем в позовній заяві, який в свою чергу не додав до позовної заяви належним чином засвідченої копії посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому, судом досліджено диск з відеозаписом події, який доданий уповноваженою особою Головного управління Національної поліції України до відзиву на адміністративний позов. Зокрема, на вказаному диску з відеозаписом події зафіксовано рух транспортного засобу з увімкненими аварійними сигналами та у якого не освітлювався номерний знак у темну пору доби. Також, із вказаного відеозапису вбачається, що на момент коли працівник поліції підійшов до автомобіля, щоб пояснити причину зупинки, ОСОБА_1 вийшов із салону автомобіля, зі сторони водійського сидіння, що підтверджує той факт, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу автомобіля марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 . В подальшому працівник поліції пред`явив законну вимогу до ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, проте ОСОБА_1 надавати вказані документи поліцейським відмовився та повідомив, що посвідчення водія, яке б надавало йому право керування транспортними засобами відповідної категорії йому взагалі не видавалося.

Враховуючи викладене, оскільки на диску з відеозаписом події зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з неосвітленим номерним знаком у темну пору добу, а також те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 не має відповідної категорії на керування транспортним засобом та не пред`явив на законну вимогу поліцейського реєстраційний талон на транспортний засіб суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 та 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, як вбачається з диску з відеозаписом події, під час розгляду справи позивача було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Будь-які заперечення позивача в оскаржуваній постанові щодо порушення його прав відсутні.

При цьому, суд відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шень К.Ф. про порушення поліцейськими права ОСОБА_1 на захист, бо останній нібито наполягав на забезпеченні участі у розгляді справи адвоката та просив перенести розгляд справи, оскільки будь-яких доказів про заявлення таких клопотань позивач та представник позивача суду не надали.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Таким чином, встановлено, що на позивача було накладено адміністративне стягнення в межах санкцій ч. 6 ст. 121 та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, та правомірно визначено стягнення в розмірі 3400 грн. 00 коп., що становить двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За змістом ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова заступника начальника СРПП відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Петрова О.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП є законною, правомірною, винесеною у відповідності до норм чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Керуючись наведеним, ст. ст. 77, 242, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 244 - 246, 255, 286, 293, 295 КАС України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шень Катерина Федорівна до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ID-картка № НОМЕР_2 , видана 28.08.2018 року органом видачі № 1828, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, місце знаходження: 10008, м. Житомир, Старий Бульвар, 5/37, Житомирської області.

Суддя: Л.В.Винар