Справа № 263/16408/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року справа №263/16408/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року в м. Маріуполі) у справі № 263/16408/21 (суддя в І інстанції Ікорська Є.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі Управління) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування вимог посилається на те, що постановою серії ГАА № 415395 від 30 листопада 2021 року поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Отченашенка Є.І. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, зокрема, за те, що ОСОБА_1 перебував у салоні муніципального автобусу (в салоні автобуса) без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме: без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Вважає, що зазначена постанова є незаконною, посилаючись на наступне. Вказує, що відповідальність за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП можлива лише під час дії карантину. Станом на 30 листопада 2021 року указу президента України, затвердженого Верховною Радою України, щодо введення надзвичайного стану в Україні, в Донецькій області, у місті Маріуполі, де складалась постанова серії ГАА № 415395, 30 листопада 2021 року не було. Про те, що надзвичайний стан було не введено, повідомлено працівників поліції: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які прибули за зверненням працівників транспорту, а також працівнику поліції Отченашенку Є.І., який склав постанову серії ГАА № 415395. Згідно із Законами України інших правових підстав для встановлення карантину, окрім введення надзвичайного стану у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України, немає. Зазначив, що він не виконує постанову Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, тому що вона є злочинною. Крім того, у нього не було у наявності засобів індивідуально захисту. У муніципальному автобусі не було безкоштовних стерильних засобів індивідуального захисту відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

У зв`язку із чим, позивач просив суд визнати дії поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Отченашенка Є.І. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП протиправними; скасувати постанову ГАА № 415395 від 30 листопада 2021 року поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Отченашенка Є.І. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладення стягнення у розмірі 170 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Також зауважив, що місцевий суд не звернув уваги, що протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

30 листопада 2021 року поліцейським взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області капралом поліції Отченашенка Є.І. винесено постанову серії ГАА № 415395, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., зокрема, за те, що ОСОБА_1 перебував в салоні муніципального автобусу № 16 А (в салоні автобусу) без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

На підтвердження зазначених обставин представником відповідача наданий відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, при цьому і сам позивач не заперечує факту перебування у комунальному транспорті без засобів індивідуального захисту.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Частиною 2 ст. 44-3 КУпАП унормовано, що перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, приписи частини 1 цієї статті встановлюють, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 64 Основного Закону встановлено, зокрема, що не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відтак, у Конституції України прямо встановлено виключний перелік прав і свобод, які не можуть бути обмежені, допускаючи обмеження інших прав з настанням певних умов.

Водночас, першочерговим завданням держави є захист життя та здоров`я громадян, збереження економічної безпеки, що зумовлює вжиття заходів, спрямованих на уникнення тяжких наслідків як для кожної окремої людини, так і для країни в цілому.

Спеціальним нормативно-правовим актом стосовно спірних правовідносин є Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб».

Відповідно до ст. 29 Закону України від 06 квітня 2000 року № 1645-III «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності (ч. 4 ст. 29).

Пунктом 1 постанови № 1236 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2021 року Кабінетом Міністрів України установлений на території України карантин, продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Підпунктом 1 п. 3 постанови № 1236 визначено, що з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Суд зауважує, що в установленому законом порядку положення ч. 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнавалися.

Рішенням Конституційного Суду у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 по справі № 1-14/2020(230/20) не проводилась перевірка на відповідність Конституції України (конституційність) положень постанови № 1236 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо протиправності постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року є безпідставними та не заслуговують на увагу.

При цьому, доводи позивача щодо обов`язку надання йому безоплатно засобів індивідуального захисту є хибними, оскільки на законодавчому рівні на осіб, які надають послуги, не покладений обов`язок безоплатного забезпечення такими засобами.

В той же час, згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Так, у випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності, який не вважав свою поведінку протиправною, - свідчать про те, що останній оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення. Як наслідок, згідно ч.5 ст.258 КУпАП поліцейський мав скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Вказаної норми закону дотримано не було.

З урахуванням того, що позивач при розгляді справи про адміністративне правопорушення оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення, а поліцейський в порушення ч.5 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не склав, чим порушив процедуру притягнення до адміністративної відповідальності та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, це є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, зазначене порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, допущене відповідачем, однозначно свідчать про необхідність скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було враховано всі необхідні обставини при розгляді справи, та оскільки висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За матеріалами справи при зверненні до суду першої інстанції та апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір.

Оскільки апеляційну скаргу позивача задоволено та скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене нове на користь позивача, то понесені останнім судові витрати на оплату судового збору в розмірі, який встановлено законодавством, на загальну суму 1135,00 грн (454,00 + 681,00) мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції як юридичної особи, в якій виконував владні управлінські функції Поліцейський, який прийняв оскаржувану постанову.

Інші витрати, про які заявляє позивач, діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не передбачені.

Керуючись статтями 139, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2021 року у справі № 263/16408/21 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ГАА № 415395 від 30 листопада 2021 року поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Отченашенка Є.І. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення штрафу в розмірі 170,00 грн, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1135 (однієї тисячі ста тридцяти п`яти) гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Повне судове рішення 09 лютого 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Гаврищук

А. А. Блохін