Справа № 160/18956/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.11.2022 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 23.11.2022 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) стажу роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) стаж роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 09.09.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 01.09.1980 року по 01.09.2001 року працював у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції та у період з 01.09.2001 року по 01.09.2008 року працював у Дніпропетровському клінічному об`єднанні швидкої допомоги на посаді фельдшер швидкої медичної допомоги бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції, тому, відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на обчислення стажу такої роботи в подвійному розмірі.
05.01.2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В мотивування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. З 01.01.2004 року набрав чинності Закону України 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Отже, з 1 січня 2004 року, Закон України № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Отже, відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином: за період до 01.01.2004 року - на підставі записів трудової книжки (ст. 56, 60, 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788 починаючи з 01.01.2004рку - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст. 24 Закону № 1058-IV). Згідно із записами трудової книжки від 05.04.1977 № б/н ОСОБА_1 працював: з 01.09.1980 року по 01.09.2001 року у Дніпровській міській лікарні швидкої медичної допомоги на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції; з 02.09.2001 року по 01.09.2008 року у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціальної підстанції. Так, статтею 60 Закону № 1788 передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховуються до стажу роботи в подвійному розмірі. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 року № 303 Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України було здійснено реорганізацію анестезіологічної служби й створено: відділення анестезіології для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії загального профілю, відділення анестезіології з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії. Реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 року № 303. Тож, з 1 січня 2004 року приписи Закону України № 1788 не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії. Так, п. 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 встановлено, що положення Закону № 1788 застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років. Отже, позивач не отримує пенсію за вислугу років, а отже, помилково наполягає на застосуванні положень статті 60 Закону № 1788 при здійсненні розрахунку стажу. Правова позиція Верховного Суду в питанні вирішення спорів щодо обчислення стажу роботи відповідно до статті 60 Закону № 1788 є однозначною та зводиться до того, що якщо пенсіонер отримує пенсію, призначену за Законом № 1058, то відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі - Постанова Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 329/553/17, Постанова Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а. Отже, з дати призначення пенсії і по теперішній час, позивач отримує пенсію за віком на загальних підставах за Законом України № 1058. Враховуючи, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, а не за вислугу років відповідно до Закону № 1788, то у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року в подвійному розмірі. Зазначений період зараховано до стажу роботи позивача для обчислення пенсії за приписами статті 24 Закону № 1058.
19.01.2023 року ОСОБА_1 до суду відповідь на відзив де зазначив, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 року, зазначена вище справа була розподілена та 29.11.2022 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком, розмір якої обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
11.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду Україні в Дніпропетровській області із заявою щодо зарахування періоду роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року у подвійному розмірі.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України Про пенсійне забезпечення, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Положеннями ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788) визначено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 1997 №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби в Україні» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії.
Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 08 грудня 2006 №10 щодо обчислення стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» реанімаційні служби, час роботи у яких зараховується до 08 жовтня 1997 (тобто до наказу №303) існували у таких підрозділах: відділення (групи) анестезіології - реанімації; палати для реанімації і інтенсивної терапії; відділення реанімації і інтенсивної терапії.
У відповідності до Положення про станцію швидкої медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.96 року №175, п.1.1. «Станція швидкої медичної допомоги (далі - Станція) є медичним закладом, який подає цілодобову екстрену медичну допомогу дорослому і дитячому населенню на догоспітальному етапі при нещасних випадках і станах, що загрожують життю чи здоров`ю».
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
За приписами абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 встановлено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Відповідно до розділу 2 Переліку до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.
Положеннями ст. ст. 3, 16 "Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2802-ХІІ визначено, що закладами охорони здоров`я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.
Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що не визначення в положеннях ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» безпосередньо реанімаційних бригад станцій швидкої допомоги не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні до стажу позивача періоду роботу у реанімаційній бригаді в подвійному розмірі.
Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, у період з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року позивач працював на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджено копією трудової книжки позивача.
При цьому, із наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що період роботи позивача з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року не було зараховано пенсійним органом до стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення, та як реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів.
Разом з тим, виходячи з повноважень та обов`язків, які виконують медичні працівники реанімаційних бригад, додаткових вимог, що пред`являються діючим законодавством до них, в даному випадку, повинна бути застосована аналогія закону і вимоги ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» про пільгове зарахування стажу також розповсюджуються і на позивача.
Дана позиція висловлена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №280/2947/21.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у період з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року позивач працював на фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги, то відповідачем безпідставно було відмовлено позивачеві у зарахуванні такого періоду до стажу роботи позивача у подвійному розмірі на підставі його заяви від 11.08.2022 року.
У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року на фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, з урахуванням встановлених судом обставин у справі та норм чинного пенсійного законодавства України.
Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303, оскільки вказане спростовується вищенаведеними обставинами та висновками суду.
Також і суд не находить підстав для врахування при розгляді даної справи правової позиції Верховного Суду, викладеної у його постановах від 11.10.2019р. у справі №329/553/17 та від 24.01.2019р. у справі №265/4648/14-а, оскільки предметом розгляду у таких справах є зарахування стажу на підставі ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи особи після 01.01.2004р., а не до 01.01.2004р., як в цій справі. Тим паче, предметом розгляду у зазначених справах вирішувалося питання перерахунку пенсії з урахуванням подвійного розмірі стажу роботи, набутого після набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи вказану відмову діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Тож, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 17.112022 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) стажу роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) стаж роботи з 01.09.1980 року по 31.12.2003 року на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 09.09.2022 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник