Справа № 160/5759/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/5759/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року (головуючий суддя Боженко Н.В.)

в адміністративній справі №160/5759/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , 19.04.2022 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень, просила (а.с.2-14, 49-55):

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.03.2022 року № 61 про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позов обґрунтований тим, що вона 18.02.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії. Відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, у зв`язку з не зарахуванням періоду роботи з 01.10.1999 року по 13.12.2001 рік, з 10.12.2016 по 18.07.2016 рік, з 22.03.2018 по 14.02.2022 рік, оскільки не долучено наказів про результати атестаційних робочих місць за умовами праці та переліку робочих місць професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням. Вказує, що страховий стаж роботи складає: 34 роки 2 місяці 13 днів, пільговий стаж роботи складає 20 років 8 місяців 4 дні. Вважає відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах протиправною, оскільки позивачем подано пенсійному органу трудову книжку, яка підтверджує стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Трудова книжка містить записи про роботу на посадах, які містяться в Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою КМУ № 162 від 11.03.1994. Вказаний пільговий стаж підтверджується поданими пенсійному органу довідкою, про роботу на умовах повного робочого дня та матеріалами про результати атестації робочих місць та довідки, які підтверджують пільговий стаж за Списком № 2. Позивач після досягнення 50 років отримала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 визначено, що застосування підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, що працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. Отже, позивач вважає неправомірним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 23.03.2022 № 61.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.03.2022 року №61 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 01.10.1999 року по 13.12.2001 рік, з 10.12.2010 року по 18.07.2016 рік, з 22.03.2018 року по 14.02.2022 рік в АТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2022 року та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням: п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, пільгового стажу роботи за Списком № 2 з 01.10.1999 року по 13.12.2001 рік, з 10.12.2010 року по 18.07.2016 рік, з 22.03.2018 року по 14.02.2022 рік в АТ «Криворізький залізорудний комбінат», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивачкою були надані відповідачу усі необхідні документи, зокрема: трудова книжка з відповідними записами перебування позивача на посаді «маляра», у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи період часу з 01.10.1999 по 13.12.2001, з 10.12.2010 по 18.07.2016, з 22.03.2018 по 14.02.2022 за Списком № 2. У свою чергу, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели належними засобами доказування правомірність дій щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, суд зауважує, що права позивача у даному випадку порушено саме вищевказаною протиправною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оформленою рішеннями № 61 від 23.03.2022 року, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у даній справі, то суд першої інстанції зазначив, що наявними є підстави покласти обов`язок щодо призначення пенсії позивачу саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивачки.

Разом з тим, дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком на пільгових умовах буде скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2022 року та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням: п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, пільгового стажу роботи за Списком № 2 з 01.10.1999 року по 13.12.2001 рік, з 10.12.2010 року по 18.07.2016 рік, з 22.03.2018 року по 14.02.2022 рік в АТ «Криворізький залізорудний комбінат», за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідачем-2) подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2022 року та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням: п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, пільгового стажу роботи за Списком № 2 з 01.10.1999 року по 13.12.2001 рік, з 10.12.2010 року по 18.07.2016 рік, з 22.03.2018 року по 14.02.2022 рік в АТ «Криворізький залізорудний комбінат», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив в повній мірі довідку від 14.02.2022 №109 і помилково визначив, що підприємство не проводило атестацію робочих місць, в той час як підприємство проводило таку атестацію та визначило за який період позивач має право на пільгову пенсію за Списком №2. Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правомірно не враховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи маляром з 01.10.1999 по 13.12.2001; з 10.12.2010 по 18.07.2016 та з 22.03.2018 по 14.02.2022.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 18.02.2022 року звернулась до Відділу обслуговування громадян № 18 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У зв`язку з впровадженням екстериторіальності її заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відділом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.02.2022 року.

Рішенням № 61 від 23.03.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Позивачка вважає протиправним зазначене рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відмовляючи у призначенні пенсії на пільгових умовах, пенсійний орган, у своєму рішення № 61 від 23.03.2022 року зазначив, що вік заявниці 52 роки 1 місяць 15 днів. Страховий стаж особи становить 34 роки 2 місяці 13 днів. Пільговий стаж особи становить 8 років 11 місяців 27 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. До пільгового стажу не зараховано періоди з 01.10.1999 по 13.12.2001, з 10.12.2010 по 18.07.2016, з 22.03.2018 по 14.02.2022, згідно пільгової довідки №108 від 14.02.2022, оскільки не долучено наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці та переліку робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням. Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 від 12.08.1993 затвердженого постановою КМУ для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення приймаються уточнюючі довідки підприємства установ, організацій або їхніх правонаступників. Форма довідки затверджена постановою КМУ від 05.07.2006 № 920. У довідці зокрема повинні зазначатися: періоди роботи, що зараховуються до пільгового стажу професія або посада: характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їхні номери, до яких належить цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано таку довідку. Пільгові довідки видаються підприємствами, установами, організаціями або їхніми правонаступниками на підставі документів. Робота у шкідливих та важких умовах після 21 серпня 1992 відповідно до пункту 4.1 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад, показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №383 від 18.11.2005 затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України зараховується до пільгового стажу, якщо право на це підтверджено результатами атестації робочого місця. Вказано дату з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 04.01.2026 року.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788-XII) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років.

Згідно із пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788-XII) (у редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 року), на пільгових умовах мали право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, особи зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Водночас, до внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону №1788-XII, вказаним законом було визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року набували право на пенсію по досягненню 55 років.

Надалі Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" від 09.07.2003 року №1058-ІV було доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Так, зокрема, згідно п.2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" №1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, був викладений у новій редакції п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме:

- пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII,

- пунктом 2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Згодом, Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII".

Конституційний Суд України зазначив, що стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного Рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення, підлягають застосуванню стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ...

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. …".

Таким чином, з 23.01.2020 (часу прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме:

- пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та

- пункт 2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, вказані закони містять розбіжності в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком №2, зокрема щодо вікового цензу, який у спірних правовідносинах складає 50 років за пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, та 55 років за пунктом 2 ч.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, щодо вирішення питання на користь людини, виходячи з наступного.

Так, згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ця норма кореспондується зі ст. 3 Конституції України).

В силу ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ця норма кореспондується зі ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є "практичними та ефективними". Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі "Броньовський проти Польщі" ("Broniowski v. Poland"), заява №31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Аналіз вищенаведених рішення ЄСПЛ та норм законодавства України дає підстави для висновку, що оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком №2, зокрема пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосувати найбільш сприятливий для позивачки підхід.

Тобто, у розглядуваній справі до спірних правовідносин перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні є найбільш сприятливий для позивача, а саме пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, положення якого визнано неконституційними.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії (18.02.2022 року) вона досягла 50-ти років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів відповідачів щодо відсутності у позивачки права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" та про право на пенсію за віком на пільгових умовах, лише після досягнення нею 55 років.

Так, підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім, досягнення відповідного віку, наявність потрібного стажу, наявність професії та виробництва в зазначених списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (Порядок №442), за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах повний робочий день. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено позивачці у зарахуванні пільгового стажу та призначенні пенсії за Списком №2 з підстав того, що до пільгового стажу не зараховано періоди з 01.10.1999 по 13.12.2001, з 10.12.2010 по 18.07.2016, з 22.03.2018 по 14.02.2022, згідно пільгової довідки № 108 від 14.02.2022, оскільки не долучено наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці та переліку робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням.

Тобто, предметом спору є також неврахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.10.1999 по 13.12.2001, з 10.12.2010 по 18.07.2016, з 22.03.2018 по 14.02.2022 за Списком № 2.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 12.04.1989 року, ОСОБА_1 у спірні періоди:

- з 01.10.1999 року по 18.07.2016 року працювала в «Криворізький державний залізорудний комбінат» на посаді маляра (3 розряду, з 05.10.2011 4 розряду), (наказ № 36-к від 01.10.99, рядки запису 13-20);

- з 22.03.2018 року по цей час працює в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді маляра 4 розряду (наказ № 353-к від 21.03.2018, рядки запису 23-24).

Будь-яких документів, що спростовували б зазначені записи трудової книжки матеріали справи не містять.

Оскільки статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, то цей документ слід застосовувати для підтвердження стажу роботи при визначенні права на пенсію.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках:

за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому, записи в трудовій книжці позивачки здійснені у відповідності до вимог вчинення записів у трудовій книжці, зокрема, зазначені порядковий номер, дати, відомості про роботу, номери та дати наказів (а.с. 20-21).

Отже відсутні підстави не довіряти записам у трудовій книжці позивачки.

Також записи трудової книжки не містять зазначення, що позивачка працювала не повний робочий день.

Згідно Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №108, виданої АТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 14.02.2022 року, ОСОБА_1 , 1970 року народження працювала повний робочий день, зокрема (а.с. 26-27, 79):

- з 01.10.1999 по 13.12.2001 маляромзвичайні умови праці, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 не підтверджено атестацією робочих місць за умови праці, а саме «Атестація робочих місць за умови праці» наказ по підприємству від 04.12.1995 №138, що був чинний на період роботи особи;

- з 10.12.2010 по 18.07.2016 маляромзвичайні умови праці, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 не підтверджено атестацією робочих місць за умови праці, а саме «Атестація робочих місць за умови праці» наказ по підприємству від 07.12.2010 № 1240, що був чинний на період роботи особи;

- з 22.03.2018 по теперішній час продовжує працювати маляромзвичайні умови праці, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 не підтверджено атестацією робочих місць за умови праці, а саме «Про результати атестації робочих місць за умови праці» наказ по підприємству від 07.12.2015 №2711, «Про результати атестації робочих місць за умови праці» наказ по підприємству від 07.12.2020 №5003, які були чинними на період роботи особи.

При цьому, згідно вищевказаної довідки №108 у періоди: з 14.12.2001 по 15.01.2003 працювала маляром зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки, що передбачено Списком 2, розділ ХХХІІІ, позиція 450; з 16.01.2003 по 09.12.2010 працювала маляром - зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки, що передбачено Списком 2, розділ ХХХІІІ, позиція 33, Постанова КМУ від 16.01.2003, № 36, частина 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не досліджено довідку №109 від 14.02.2022. Однак матеріали справи не містять довідку №109 від 14.02.2022, матеріали справи містять довідку №108 від 14.02.2022, яка досліджена судом (а.с. 26-27, 79).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п.4 Порядку №442 та п.1.5 п.1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає:

установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці;

санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці;

комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам;

установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією;

обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці;

визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах;

складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників;

аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Пунктами 8, 9 Порядку №442 передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз наведених норм права дають підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списках №1, 2 а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених приписів свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Зокрема, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Водночас, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020р. по справі №520/15025/16-а.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою були надані відповідачу усі необхідні документи, зокрема: трудова книжка з відповідними записами перебування позивача на посаді «маляра», у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи період часу з 01.10.1999 по 13.12.2001, з 10.12.2010 по 18.07.2016, з 22.03.2018 по 14.02.2022 за Списком № 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачкою доведені обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

При цьому, відповідачем, не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Права позивачки порушено протиправною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оформленою рішенням №61 від 23.03.2022 року, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Саме такий спосіб захисту порушеного права позивачки є належним та необхідним для ефективного захисту порушеного права.

По суті рішення суду першої інстанції є правильним, тому не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивачки на отримання пенсії за віком на пільгових умовах є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2022 року та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням: п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, пільгового стажу роботи за Списком № 2 з 01.10.1999 року по 13.12.2001 рік, з 10.12.2010 року по 18.07.2016 рік, з 22.03.2018 року по 14.02.2022 рік в АТ «Криворізький залізорудний комбінат», за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не переглядалося, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача-2 спростовуються доводами, викладеними позивачкою та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 19.01.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова