Справа № 640/16632/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про знання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років, викладене у листі від 08.06.2020 №2600-0310-8/74075;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 №21-979зп з розрахунку 90% (розмір пенсії у відсотках, що діяв на момент призначення пенсії) із заробітної плати 66948,70 грн., без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.06.2020, та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з 01.04.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідки, виданої Офісом Генерального прокурора від 15.05.2020 №21-979зп;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.04.2020 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 №21-979зп з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на здійснення спірного перерахунку пенсії, у тому числі у відповідному відсотковому розмірі та без обмеження пенсії максимальним розміром.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 23.08.2011 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугу років.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.07.2016 у справі №760/6926/16-а:

- визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на момент призначення йому пенсії) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 15.02.2016 року №18-134зп про заробітну плату з розрахунку 90% від середнього заробітку;

- зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві відповідно до положень ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на момент призначення пенсії) здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років виходячи з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку 21249,94 гривень, зазначеного у довідці Генеральної прокуратури від 15.02.2016 року №18-134зп без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час починаючи з 01.01.2016.

Згідно з довідкою Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 №21-979зп про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) що враховується для перерахунку пенсії, виданої ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішень Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019, від 26.03.2020 №6-р/2020 розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 26.03.2020 за відповідною (прирівняною) посадою старшого прокурора відділу становить: посадовий оклад - 40989 грн.; надбавка за вислугу років (40 %) - 16395,60 грн.; матеріальні допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) (1/12) - 4782,05 грн., 4782,05 грн. Всього 66948,70 грн.

За посиланням позивача, 29.05.2020 вона звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві із заявою про проведення перерахунку її пенсії у відповідності до Закону України "Про прокуратуру", надавши довідку № 21-979зп від 15.05.2020, видану Офісом Генерального прокурора. Довідка про заробітну плату станом на 26.03.2020 видана відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019, рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 та статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 08.06.2020 №2600-0310-8/74075 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, зазначаючи про те, що після 13.12.2019 нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не приймалася, відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155, яка прийнята до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019, передбачено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України "Про прокуратуру". На думку відповідача, оскільки позивач звільнена 26.03.2015, тобто до 13.12.2019, то відсутні підстави для перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що …

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, не здійснивши з 01.04.2020 перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки, виданої Офісом Генерального прокурора від 15.05.2020 №21-979зп, діяло поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплаті пенсії, є протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог, стосуються відсоткового розміру пенсії відносно заробітної плати та її перерахунку без обмеження їх граничного розміру, суд зазначив, що відповідного спору на час звернення позивача у цій справі до суду (21.07.2020) не існувало.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Реалізація права працівників прокуратури, в тому числі і позивача, на перерахунок пенсії, визначеного статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ) була забезпечена, окрім іншого, рішеннями Конституційного Суду від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019 та від 26.03.2020 №6-р/2020.

Так, частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VІІ (в первинній редакції) передбачалось, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Первісна редакція частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII та частини вісімнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (далі - Закон № 1789-XII) містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII «Прикінцеві положення» Закон № 1697-VII щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі ст. 86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015. Водночас з 15.07.2015 втратив чинність Закон № 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч.ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, яким, з-поміж іншого, внесені такі зміни: частину вісімнадцяту Закон № 1789-ХІІ (діяла до 15.07.2015) викладено в новій редакції, за якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; частину двадцяту статті 86 Закон № 1697-VII (набрала чинності 15.07.2015) викладено редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Починаючи з 01.01.2015 жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України «Про прокуратуру». Законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України, який упродовж 2015 - 2019 років не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Конституційний Суд України за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив Рішення від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019, відповідно до якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказані положення визнані неконституційними втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у цьому рішенні установив порядок його виконання: частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Відмовляючи у перерахунку пенсії, відповідач посилається на відсутність нормативно-правових актів, прийнятих після 13.12.2019, про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури. Натомість, такі доводи є помилковими.

Чинна з 13.12.2019 норма частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, яке фактично відбулось ще у жовтні 2017 році.

Протягом усього періоду дії норми статті 86 Закону № 1697-VІІ, яка визначала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України.

Така бездіяльність уряду була предметом розгляду в судах.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі № 826/8546/18 звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом № 1697-VІІ покладено саме на уряд.

Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ, та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Проте рішення суду Кабінетом Міністрів України виконано не було.

Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі й пенсії позивача. Реалізація такого права була забезпечена Рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у рішенні від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20, на момент прийняття Конституційним Судом України Рішення № 7-р(ІІ)/2019 вже існувала суттєва різниця в оплаті праці чинних працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів. Така нерівність має усуватись Пенсійним фондом України шляхом беззастережного (відносно дати ухвалення рішення про збільшення заробітку діючих працівників прокуратури) задоволення заяв пенсіонерів про перерахунок пенсії, поданих після 13.12.2019.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні зауважує, що Постанова № 657 є чинною, а тому немає підстав для її незастосування. Таке рішення уряду є рішенням про «підвищення заробітної плати працівників прокуратури».

З огляду на зазначені обставини справи, нормативно-правове регулювання спірного питання та сталу судову практику, колегія суддів вважає, що особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону № 1789-ХІІ або № 1697-VII, мають право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, зокрема, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657. Такі пенсії перераховуються починаючи з 13.12.2019.

У свою чергу, 26.03.2020 Конституційний Суд України прийняв Рішення № 6-р/2020, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно пункту 2 цього рішення, положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України вказав, що за спеціального нормативного регулювання заробітної плати прокурора, закріпленого частиною першою статті 81 Закону № 1697-VІІ, заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Наділивши Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати порядок та розміри заробітної плати прокурора, законодавець запровадив відмінне від передбаченого положеннями статті 81 Закону нормативне регулювання заробітної плати прокурора.

Відтак, із ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 відновлено право осіб, які отримують пенсію на підставі Закону № 1697-VІІ, на отримання пенсії з урахуванням розміру заробітної плати, визначеної Законом № 1697-VІІ.

Як вбачається з матеріалів справи у зв`язку із ухваленням вказаного Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 позивачу видано оновлену довідку Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 №21-979зп.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач має право на перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Київської області від 11.03.2020 вих. №18Ф-120 з першого числа місяця, який слідує за днем виникнення підстав для перерахунку, а саме з 01.04.2020.

Враховуючи характер порушеного права позивача, то обраний судом першої інстанції спосіб його захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2020 перерахунок та виплату пенсії на підставі оновленої довідки про складові грошового забезпечення, є цілком ефективним та належним з точки зору предмету даного спору. Застосування того чи іншого способу захисту порушеного права належить до виключної компетенції суду при ухваленні судового рішення та не обмежується формулюванням позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням розміру грошового забезпечення здійснюється з першого дня місяця, що слідує за днем такого збільшення, а не для звернення особи за перерахунком.

Тому, доводи скаржника про те, що суд задовольнив позов не у спосіб, який сформульований у позові, колегія суддів відхиляє.

Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту шляхом зобов`язання здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром та у певному відсотковому розмірі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС)).

Наука адміністративного права визначає способи захисту порушених прав (свобод, інтересів) як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права (свободи, інтересу). Такі дії є завершальними актами захисту у виді матеріально-правових або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права (свободи, інтересу) і є результатом діяльності щодо їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Праву на позов повинно відповідати певне конкретне порушене право чи охоронюваний законом інтерес.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 у справі № 821/1438/17.

Так, ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на отримання пенсії з урахуванням нових складових грошового забезпечення, які включені в оновлену довідку про складові грошового забезпечення позивача. Як вбачається з листа, яким повідомлено про відмову у перерахунку пенсії, саме це право позивача було порушене відповідачем.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що матеріали справи не містять відомостей про те, що розмір пенсії позивача перевищив встановлений законом максимальний розмір пенсії, а також і відомостей про те, що відповідач обмежив розмір пенсії позивача таким максимальним розміром, або ж здійснив розрахунок пенсії з урахуванням зменшеного її відсоткового розміру.

Відтак, спору щодо обмеження пенсії максимальним розміром та зменшення її відсоткового розміру на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало. Доказів того, що позивач на час звернення до суду отримував пенсію з обмеженням її максимального або зменшенням відсоткового розміру, матеріали справи не містять.

Відтак, у спірних правовідносинах право позивача на отримання пенсії без відповідних обмежень порушено не було, а отже таке право не може бути захищене.

Колегія суддів повторно, наголошує на тому, що судовому захисту підлягають виключно порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Аналогічна підхід викладений Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021, у зразковій справі №560/2120/20, згідно якої вимоги щодо відсотку грошового забезпечення, з якого відбувається перерахунок пенсії, та вимоги щодо здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє).

Щодо посилань позивача на преюдиційність рішень судів у справах №№ 760/6926/16-а, 640/14521/20, то колегія суддів наголошує, що вказані рішення не пов`язані із перерахунком пенсії, спір щодо якого розглядається у даній справі та не встановлюють фактів порушень прав позивача щодо обмеження пенсії у межах правовідносин, які досліджуються у даній справі. До того ж, відповідно до частини сьомої статті 78 КАС правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Також суд першої інстанції вірно встановив відсутність об`єкту захисту в частині, яке стосується визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії. Матеріали справи не містять, а позивачем не було наданого жодного рішення з цього питання. У свою чергу лист відповідача у даному випадку виключно інформує про певні факти та не може вважатися рішенням, яке містить обов`язкові для позивача приписи.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткову задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких