Справа № 160/19309/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» (далі позивач) до Дніпровської області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості від 15.11.2022 №UA110150/2022/000051/1;
- визнати протиправною Картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110150/2022/000179.
21 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що автоматизованою системою аналізу та управління ризиками щодо поданої позивачем митної декларації згенеровано обов`язкову форму контролю, яка попередила про можливе заниження митної вартості та визначила за необхідне здійснити перевірку визначення митної вартості, ретельно опрацювати подані документи, здійснити перевірку правильності класифікації товару, перевірити задекларовані документи. Також вказано, що дане митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік є першим. Відповідачем здійснено формато-логічний контроль наданих документів, та виявлено наступні розбіжності та відсутність відомостей: згідно пункту 1.2. Контракту визначено перелік відвантажувальних документів, серед яких вказано Сертифікат якості, виданий виробником Товару, або узгоджений документ, що його заміняє, в свою чергу позивачем надано сертифікат якості від 03.11.2022 року, виданий продавцем, що не відповідає вимогам контракту, оскільки виробником товару є Індія. Також пунктом 1.2. контракту передбачено надання Експортної митної декларації Продавця, в свою чергу документального підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення оцінюваної партії товарів не надано. Разом з цим, зазначену декларантом при розрахунку додаткову складову митної вартості товару витрати на транспортування у розмірі 103560,00 грн не підтверджено документально та не можливо перевірити у відповідності до положень ст. 54 Митного кодексу України. Окрім цього, довідка про транспортні витрати від 07.11.2022 року №7/11-2022 року не відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 та не передбачена договором транспортно-експедиційного обслуговування від 01.11.2022 року №1866, а тому не може бути розглянута як документ, що підтверджує вартість транспортування. Висновує, що мав достатньо підстав для запиту додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, однак таких документів позивачем надано не було, в зв`язку з цим відповідач перейшов до наступного методу визначення митної вартості товарів. Відповідач в інформаційних ресурсах митниці виявив інформацію про митне оформлення подібного товару за іншою ціною та визначив на її підставі митну вартість.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
22 вересня 2022 року позивач як покупець та компанія ARBEL BAKLIYAT HUBUBAT SANAYI VE TICARET A.S. уклали Контракт №22/09/22-1. Згідно з п. 2.1. Контракту продавець зобов`язується поставити Товар, узгоджений Сторонами у відповідній Специфікації та передати належні до Товару документи, передати право власності згідно з умовами цього Контракту, а Покупець зобов`язується приймати і своєчасно та в повному обсязі оплачувати Товар, в порядку і на умовах, передбачених цим Контрактом та додатковими угодами до нього. Кількість, асортимент, фасовка і вартість Товару, а також строки поставки Товару визначаються та узгоджуються Сторонами у відповідній Специфікації на кожну партію Товару, що є невід`ємною частиною товару. Пунктом 3.1. Контракту встановлено валюту Контракту і платежу долар США. При цьому згідно п. 3.2. Контракту ціна за одиницю Товару розуміється на умовах «FCA», що включає витрати на митну експортну очистку товару, тару, упаковку, маркування, завантаження на транспортний засіб покупця, виписку міжнародної товарно-транспортної накладної на ім`я Покупця, сертифікації, отримання Продавцем ліцензій або будь-яких інших дозволів, необхідних для експорту Товару за цим Контрактом, надання відвантажувальних документів на Товар, а також документів для здійснення імпортного оформлення Покупцем останньому, якщо Сторони у відповідній Специфікації не узгодять інші умови. За п. 3.4. Контракту оплата товару провадиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Умови та порядок оплати кожної партії товар, що замовляється погоджуються Сторонами у Специфікації. Пунктом 4.1. Контракту визначено, що Товар за цим Контрактом поставляється автомобільним транспортом на умовах «FCА» згідно з правилами Міжнародної Торгівельної палати «Інкотермс 2010». Згідно з п. 4.3. Умови та терміни поставки визначаються у відповідній, узгодженій Сторонами Специфікації.
30 вересня 2022 року позивачем та ТОВ «СМАРТФОМТРАНС» укладено договір про надання послуг з декларування та митного оформлення вантажів та товарів №С14/22, за умовами якого останнє зобов`язалося надати позивачу за плату послуги, пов`язані з митним оформленням товарів.
01 листопада 2022 року між позивачем та ТОВ «ТЕК «Енергія» укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом №1886, за умовами якого останнє зобов`язалося надати позивачу за плату послуги з організації доставки вантажів. Договором від 01.11.2022 року №1887 ці ж сторони домовилися про надання експедиторських послуг.
З матеріалів справи, встановлено, що відповідачем позивачу запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, проте декларант листом №2 від 15.11.2021 року повідомив митний орган про те, що усі наявні на той час у ТОВ "СОЛ ЮНІОН" документи було надано ним під час подання митної декларації.
1) Згідно пункту 1.2. контракту від 22.09.2022 №22/09/22-1 визначено перелік відвантажувальних документів, серед яких вказано Сертифікат якості, виписаний виробником Товару, або інший узгоджений документ, що його заміняє. До митного оформлення надано сертифікат якості (здоров`я) від 03.11.2022, виданий продавцем «ARBEL BAKLIYAT HUBUBAT SANAYI VE TICARET A.S.» (Туреччина), що не відповідає вимогам контракту. Документів від виробника (Індія), що підтверджують якість оцінюваних товарів, до митного оформлення не надано.
2) Враховуючи умови поставки FCA, продавцем здійснено митні формальності у країні відправлення. Пункту 1.2 контракту від 22.09.2022 №22/09/22-1 передбачено надання Експортної митної декларації Продавця. Документального підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення оцінюваної партії товарів (вартості, умов, поставки, ваги) не надано.
3) Відповідно до відомостей наданих до митного оформлення документів, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах FCA Mercin (Туреччина), згідно Інкотермс. Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс), за терміном FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару. Згідно частини 10 статті 58 МКУ, при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту або іншого місця ввезення на метну територію України, витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», при заповненні графи 20 декларації митної вартості: для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини 2 статті 54 МКУ, подаються транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)), від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до встановленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Відповідно до відомостей декларації митної вартості, до ціни товару додані витрати на транспортування 103560 грн.
З метою підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом до митного контролю надано:
- пакувальний лист від 02.11.2022 року;
- рахунок - проформа №261013 від 26.10.2022 року;
- рахунок - фактура від 02.11.2022 року;
- автотранспортна накладна від 03.11.2022 року;
- супровідний документ від 04.11.2022 року;
- фітосанітарний сертифікат від 03.11.2022 року;
- сертифікат про проходження товару від 02.11.2022 року;
- банківський платіжний документ від 26.10.2022 року;
- рахунок - фактура про надавання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №401 від 14.11.2022 року;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №7/11-2022 від 07.11.2022 року (довідка);
- прейскурант (расй-лист) виробника товару від 03.11.2022 року;
- контракт №22/09/22-1 від 22.09.2022 року;
- специфікація №3 від 22.09.2022 року;
- договір про надання послуг митного брокера від 30.09.2022 року;
- договір транспортно-експедиційного обслуговування від 01.11.2022 №1866, укладений ТОВ «СОЛ ЮНІОН» (замовник) з ТОВ «ТЕК «Енергія» (експедитор);
- договір транспортно-експедиційного обслуговування від 01.11.2022 №1887, укладений компанією ТОВ «ТЕК «Енергія» з ФОП ОСОБА_1 (перевізник);
- лист без ГМО від 02.11.2022 року;
- сертифікат якості здоров`я від 03.11.2022 року.
Відповідно, узагальнено відповідачем визначено 3 підстави для винесення Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2022/000179:
1) Відсутність сертифікату якості виробника товару (Індія);
2) Відсутність Експортної митної декларації (Туреччина);
3) Неналежність довідки про транспортні витрати від 07.11.2022 №7/11-2022 як джерела інформації про транспортні витрати.
Не погоджуючись з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішенням Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у рішеннях вказується на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку з тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів, передбачених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи оскаржуване рішення на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо невідповідності наданого сертифікату якості вимогам контракту, ненадання документів на підтвердження якості від виробника.
Стаття 53 Митного кодексу України не встановлює обов`язку надання разом з митною декларацією документів на підтвердження якості товару.
Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.11.2018 року по справі №813/1012/17 сформовано наступний правовий висновок: «виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у ст. 53 МК України і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів».
Суд враховує вказаний правовий висновок Верховного Суду в порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість дій відповідача щодо відмови у прийнятті митної декларації з вказаної підстави, оскільки обов`язку подавати такий документ законодавством не встановлено, а порядок визначення та перевірки митної вартості товару не вимагає дослідження документів щодо якості товарів.
Щодо ненадання Експортної митної декларації.
Частиною другою статті 53 Митного кодексу України не встановлено обов`язку надання разом з митною декларацією документів на підтвердження якості товару. В свою чергу обов`язок надавати копію митної декларації країни відправлення міститься в п. 7 ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, яка застосовується у спеціально визначеному випадку - якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
З аналізу положень Митного кодексу України, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Митним органом не конкретизовано які конкретно документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, серед тих, що були надані позивачем, містили недоліки, що вказані в ч.3 цієї статті як підстава для витребування експортної декларації країни відправлення.
Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставний характер витребування відповідачем у позивача експортної митної декларації та вважає необґрунтованим покладення в основу оскаржуваної Картки відмови твердження про протиправний характер ненадання позивачем такої декларації.
Щодо довідки про транспортні витрати.
В основу заперечень проти належності довідки про транспорті витрати від 07.11.2022 №7/11-2022 як джерела інформації про транспортні витрати відповідачем покладено невідповідність такої довідки вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2015 року №599.
Враховуючи вже наведені положення Митного кодексу України суд зазначає, що ним не передбачено конкретний вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17, від 21.05.2021 року по справі № 815/5849/17, від 07.05.2020 року по справі №400/2922/18, від 21.11.2019 року по справі №804/9754/15.
Враховуючи вищевказане, доводи відповідача про неналежність довідки про транспорті витрати від 07.11.2022 №7/11-2022 як джерела інформації про транспортні витрати є безпідставними.
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В даній справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару, враховуючи країну виробництва та експорту, відомості щодо виробника, опис товару, обсяги ввезення, призначення.
В якості підстави для незастосування попередніх методів вказано відсутність митних оформлень за ціною угоди (вартість операції) ідентичних/подібних товарів понятті ст. 59-60 МКУ, ввезених на митну територію України у наближений час (щодо методів 2-а, 2-б). Методи 2-в та 2-г були відхилені з посиланням на те, що відсутність у митниці та не надання декларантом необхідних документів унеможливила застосування вказаних методів. В підсумку відповідач застосував метод 2-ґ та визначив митну вартість з посиланням на іншу митну декларацію від 28.09.2022.
З цього приводу суд зазначає наступне.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Щодо черговості застосування методів визначення митної вартості суд зазначає, що митна вартість товарів відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості раніше визнаній (визначеній) митними органами, інформація про що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі - ЄАІС). При цьому, у такій ситуації митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.18.2018 року по справі №813/7903/14.
При цьому у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19.06.2018 року по справі №826/6346/16.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Суд зазначає, що висновок про відсутність митних оформлень за ціною угоди (вартість операції) ідентичних/подібних товарів в понятті ст. 59-60 Митного кодексу України відповідачем ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві не доведено. В свою чергу висновок про неможливість застосування методів на основі віднімання та додавання вартості через ненадання декларантом необхідних методів є необґрунтованим та неконкретизованим, зокрема, щодо конкретних документів, відсутність яких завадила провести визначення митної вартості на підставі вказаних методів.
Наведене додатково вказує на необґрунтованість та протиправність оскаржуваних рішень.
Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Картка відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110150/2022/000179 та Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості від 15.11.2022 №UA110150/2022/000051/1 прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, тому наявні підстави для їх скасування.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на суму 4962,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 01.12.2022 року № 1260 та №1261.

Вказана сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці.

З приводу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 12000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано:

1)Договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2022 року (далі Договір);

2)Акт приймання-передачі послуг з надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 30.11.2022 року №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2022 року (далі Акт);

3)Рахунок від 30.11.2022 року №1;

4)Платіжне доручення від 01.12.2022 року №1275.

У своєму відзиві відповідач заперечень щодо витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Згідно з ч.9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В силу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Перевіривши зміст наданих позивачем документів стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо, зокрема, складання процесуальних документів, представництва у судах адміністративного судочинства.

Пунктом 3.1. Договору визначено форму гонорару як погодинну оплату з розрахунку 1000 грн. за кожну годину роботи.

Відповідно до Акту сторонами прийнято надання послугу з написання позовної заяви тривалістю 7 годин за 7000 грн.

Платіжним дорученням від 01.12.2022 року №1275 підтверджено факт оплати витрат на професійну правничу допомогу за Актом у розмірі 7000 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Суд враховує, що спірні правовідносини в цій справі є поширеними, судова практика та законодавства є послідовними, що підтверджується в т.ч. наведеною самим позивачем судовою практикою Верховного Суду щодо кожного з аргументів відповідача, наведеного в оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, в силу чого формування правової позиції по справі не потребувало значних інтелектуальних зусиль та витрат часу в обсязі, заявленому позивачем.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи та розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику учасників справи, суд вважає, що співмірним та розумним присудження на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 4000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» (49000, м. Дніпро, вул. Будівельників, 34, ) до Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, ) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - задовольнити.

Визнати протиправним Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості від 15.11.2022 р. № UA110150/2022/000051/1.

Визнати протиправною Картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110150/2022/000179.

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» (49000, м. Дніпро, вул. Будівельників, 34, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 4962,00 гривень (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» (49000, м. Дніпро, вул. Будівельників, 34, ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко