Справа № 340/5914/21
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5914/21

провадження № 2-кас/340/19/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу

за позовом: заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області

до відповідача: Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду, в інтересах держави, з позовом до Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Маловисківської МР щодо не звернення до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а саме гідротехнічної споруди, що знаходиться в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області;

- зобов`язати Маловисківську міську раду вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на безхазяйне майно шляхом звернення із заявою до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а саме гідротехнічної споруди, що знаходиться на річці Мала Вись.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що орган місцевого самоврядування, всупереч вимогам статей 10, 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", не виконує своїх повноважень щодо взяття на облік гідротехнічної споруди, що знаходиться на території відповідної територіальної громади, чим порушує інтереси держави у сфері збереження водних об`єктів для загального та спеціального водокористування, а також запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, у якому представник Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області із заявленими позовними вимогами не погодився, вказав на їх безпідставність на необґрунтованість, з посиланням на відповідні правові норми.

Рішенням Кіровоградського ОАС від 12.01.2022, залишеним без змін постановою Третього ААС від 17.08.2022, в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, прокуратура оскаржила їх у касаційному порядку.

Постановою Верховного суду від 01.12.2022 касаційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Кіровоградського ОАС від 12.01.2022 та постанову Третього ААС від 17.08.2022 скасовано. Справу №340/5914/21 передано на новий розгляд до суду І інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд головуючого судді Петренко О.С.

Ухвалою суду від 13.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників (т.2,а.с.2-3).

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258,262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Згідно ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до голови Маловисківської об`єднаної територіальної громади, в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст.5 Закону України "Про інформацію", з запитом про надання інформації щодо власника гідротехнічної споруди водного об`єкту водосховище, розташованого на річці Мала Вись за межами міста Мала Виска Новоукраїнського району, чи вживались заходи міською радою щодо охорони та збереження гідротехнічної споруди, що знаходяться в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області /т.1,а.с.47-48/.

На вказаний запит прокурори надано відповідь, в якій зазначено, що Маловисківська міська рада не є власником /балансоутримувачем/ гідротехнічної споруди водного об`єкта водосховища площею під водним об`єктом 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись; заходи щодо охорони та збереження гідротехнічної споруди радою не вживались, звернення до органів, що здійснюють реєстрацію прав на нерухоме майно, стосовно взяття споруди на облік як безхазяйного майна, не направлялись (т.1,а.с.49).

В подальшому, 08.09.2021 комісія Маловисківської міської ради провела обстеження гідротехнічної споруди греблі ґрунтової з гідротехнічними спорудами та рекомендувала винести на чергове засідання виконавчого комітету питання щодо безхазяйного об`єкту з метою подальшого проведення реєстрації такого об`єкту (т.1,а.с.73).

В зв`язку з допущеною бездіяльністю, прокурор звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог, вказав, що прокурор не є належним позивачем у справі, оскільки саме Державне агентство водних ресурсів України наділене повноваженнями щодо звернення до суду з питань, з якими звернувся прокурор, при цьому згоду на зміну позивача не надано.

З висновками суду першої інстанції, погодився суд апеляційної інстанції.

При цьому, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій вказав, що суди, відмовляючи у задоволені позовних вимог, обмежились мотивами відсутності підстав для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави, проте не розглянули справу по суті, не перевірили дійсного допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не взяття на баланс гідротехнічної споруди на водосховищі площею 88,1212 га, розташованому на річці Мала Вись, за наявності у відповідача такого обов`язку.

Відповідно до приписів ч.5 ст.353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час ухвалення рішення, Верховний суд вказав, що під час нового розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене в постанові та встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що, відповідно до частини третьої статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У Законі України "Про прокуратуру" закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закон, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 5 листопада 2019 року у справі № 804/4585/18, від 28 січня 2021 року у справі № 380/3398/20, від 5 жовтня 2021 року у справі № 380/2266/21, від 2 грудня 2021 року у справі № 320/10736/20 та від 23 грудня 2021 року у справі № 0440/6596/18.

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту підлягають інтереси держави у сфері збереження водних об`єктів для загального та спеціального водокористування, а також запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах.

Прокурор зазначає, що загроза порушення екологічних інтересів держави, зокрема, у сфері збереження водних ресурсів, виникла внаслідок протиправної бездіяльності органу місцевого самоврядування, який не прийняв на баланс гідротехнічну споруду, яка має ознаки безхазяйного майна, тим самим створивши загрозу виникнення аварій та інших надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди.

За наведених вище обставин, суд вважає, що таке обґрунтування є сумісним з поняттям інтереси держави, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 16 Основного Закону України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу, є обов`язком держави.

В преамбулі до Водного кодексу України (далі ВК України) зазначено, що водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Статтею 1 ВК України визначено, що водний об`єкт це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим (стаття 6 ВК України).

Згідно з положеннями статті 4 ВК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

Пунктами 2 та 4 частини першої статті 81 ВК України, до комплексу заходів щодо збереження водності річок і охорони їх від забруднення належить, зокрема: створення спеціалізованих служб по догляду за річками, прибережними захисними смугами, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані; здійснення агротехнічних, агролісомеліоративних та гідротехнічних протиерозійних заходів, а також створення для організованого відводу поверхневого стоку відповідних споруд (водостоки, перепуски, акведуки тощо) під час будівництва і експлуатації шляхів, залізниць та інших інженерних комунікацій.

Відповідно до частини другої статті 107 ВК України, під час проектування водогосподарських та інших об`єктів повинна враховуватися можлива шкідлива дія вод, а під час експлуатації цих об`єктів вживатися заходи щодо її запобігання, зокрема, будівництво протиерозійних гідротехнічних споруд, земляних валів, водоскидів, захисних дамб, водосховищ-регуляторів.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 16 січня 2014 року № 21 затверджено Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу (далі Положення № 21), відповідно до пункту 1.3 якого гідротехнічні споруди це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.

Пунктом 1.4 цього Положення визначено, що метою здійснення технічного нагляду за гідротехнічною спорудою є контроль за зміною їх технічного стану під час експлуатації споруд, у тому числі визначення і забезпечення придатності до безаварійної експлуатації протягом строку служби.

З вищенаведеного вбачається, що водні об`єкти є важливою частиною екосистеми та елементом довкілля, що забезпечує існування людей, тваринного і рослинного світу. Для належного використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту відповідних територій від шкідливого впливу вод на водних об`єктах усіх форм власності можуть зводитися гідротехнічні споруди; забезпечення безаварійності та безперебійності експлуатації таких споруд є завданням власників або користувачів водних об`єктів, на яких розміщена гідротехнічна споруда.

На цій підставі викладеного вище, суд доходить висновку про те, що не взяття на баланс гідротехнічної споруди водного об`єкта водосховища площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись, невжиття заходів щодо охорони та збереження гідротехнічної споруди, може спричинити виникнення аварій та інших надзвичайних ситуацій, у тому числі повеней, зумовлених шкідливою дією вод. Зазначене може свідчити про наявність загрози заподіяння шкоди інтересам держави у сфері запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах.

Правовий висновок про те, що екологічні інтереси держави охоплюють собою, зокрема, й інтереси у сфері збереження та захисту водних об`єктів загальнодержавного та місцевого значення, забезпечення їх належного використання, висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 806/1350/15, від 29 квітня 2020 року у справі № 802/1145/17-а, від 9 квітня 2020 року у справі № 822/589/17, від 3 лютого 2021 року у справі № 806/1326/17, від 16 червня 2021 року у справі № 120/2320/19-а, від 27 жовтня 2021 року у справі № 806/1325/17, від 6 вересня 2022 року у справі № 822/591/17, від 19 жовтня 2022 року у справі № 354/609/15.

Суд зазначає, що екологічні інтереси населення можуть захищатися у порядку адміністративного судочинства на підставі частини сьомої статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості природних об`єктів, а також приписів статті 66 Конституції України, відповідно до яких ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 1 вересня 2022 року у справі № 520/16518/2020 та від 4 листопада 2022 року у справі № 420/18905/21.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України Про прокуратуру, для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила, що, за змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Суд також враховує, що у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вказано судом касаційної інстанції під час розгляду справи №340/5914/21, звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства у цій справі слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як забезпечення екологічної безпеки та безпеки життя та здоров`я людей, а тому прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, діяв відповідно до вимог статті 53 КАС України та частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що прокурор звертався до Регіонального офісу водних ресурсів у Кіровоградській області з листом № 12.53-62-1100ВИХ-21 від 1 червня 2021 року, в якому просив надати інформацію, зокрема, про власників (балансоутримувачем), зокрема, гідротехнічної споруди водного об`єкта водосховища площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись.

У встановлений строк листом № 682/01-12 від 4 червня 2021 року Регіональний офіс водних ресурсів у Кіровоградській області надав відповідь про те, що, стосовно вищезазначеної гідротехнічної споруди, Державне агентство водних ресурсів України не є балансоутримувачем чи розпорядником водних об`єктів та земель під такою спорудою; остання перебуває на території, піднаглядній Смолінській об`єднаній територіальній громаді. Додатково у листі Регіональний офіс водних ресурсів України повідомив прокурора, що пунктом 15 протоколу наради т.в.о. голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 21 травня 2021 року № 1 міським, селищним головам було доведено до відома про необхідність вжиття заходів щодо взяття на баланс гідротехнічних споруд, що знаходяться на їх території, зокрема, й на водосховищі площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись.

Судами також встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що прокурор листом № 12.53-62-1162ВИХ-21 від 7 червня 2021 року звертався до Кіровоградської обласної адміністрації про надання інформації щодо власника (балансоутримувача) гідротехнічної споруди водного об`єкта водосховища площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись, а також щодо надання копії протоколу від 21 травня 2021 року № 1.

На вказане звернення Кіровоградська обласна державна адміністрація надала відповідь № 01-29/194/0.2 від 11 червня 2021 року, в якій зазначила про відсутність інформації про власника (балансоутримувача) гідротехнічної споруди водного об`єкта водосховища площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись, та додатково повідомила, що згідно вищезазначеного протоколу (з долученням його копії) міським, сільським та селищним головам було доручено взяти на баланс гідротехнічні споруди.

З аналогічним листом № 12.53-62-1160ВИХ-21 від 7 червня 2021 року прокурор звернувся до голови Маловисківської об`єднаної територіальної громади, на що отримав відповідь № 1863 від 11 червня 2021 року про те, що гідротехнічна споруда водного об`єкта водосховища площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись, на баланс не приймалась, заходи щодо її охорони не вживались.

В подальшому, 11 червня 2021 року прокурор повторно звернувся до голови Маловисківської об`єднаної територіальної громади з листом № 12.53-62-1256ВИХ-21, в якому запитував інформацію про те, чи планує Маловисківська МР вживати заходи щодо охорони та збереження вищевказаної гідротехнічної споруди.

Листом № 2539 від 12 серпня 2021 року Маловисківська МР повідомила прокурора про відсутність коштів на виготовлення документації на гідротехнічну споруду, з огляду на що унормувати це питання міськрада можливості не має.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні", частиною другою статті 2 якого визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Стаття 25 цього Закону визначає загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно підпункту 1 пункту «а» статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку сільських, селищних, міських рад регламентуються статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження, зокрема: здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян; б) делеговані повноваження: облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Так, згідно частини першої статті 1 Закону України "Про аквакультуру", гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) це об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

Статтею 12 Закону України "Про аквакультуру" передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських, Київської і Севастопольської міських, районних, обласних рад у сфері аквакультури належать, зокрема, надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених Земельним кодексом України.

Тобто, відповідачу у справі, органу місцевого самоврядування, чинним законодавством України надані повноваження щодо ведення обліку гідротехнічних споруд, здійснення контролю за їх використанням.

Поняття безхазяйного майна визначене статтею 335 Цивільного кодексу України, відповідно до якої безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Так, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

В розумінні пункту 3 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", орган місцевого самоврядування є заявником реєстрації речових прав у разі взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Частиною чотирнадцятою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 82, 84, 85 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса в установленому для державної реєстрації прав порядку з урахуванням особливостей, визначених пунктами 83-88 цього Порядку. За результатом розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або рішення щодо відмови у взятті на такий облік. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вносить до спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що до відання сільських, селищних, міських рад відноситься, в тому числі, вчинення дій, спрямованих на реєстрацію та взяття на облік безхазяйного майна, розташованого на території відповідної громади.

Так, законодавством визначена поетапна процедура передання у комунальну власність безхазяйного нерухомого майна, яка включає в себе звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, звернення органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, до суду за переданням нерухомого майна за рішенням суду у комунальну власність.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем не вчинено заходів щодо звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме вищенаведених гідротехнічних споруд.

Згідно частини дев`ятої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради мають право, зокрема, мати об`єкти комунальної власності за межами відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

За таких обставин, перебування безхазяйних гідротехнічних споруд за межами населеного пункту на землях водного фонду не перешкоджає набуттю права власності на таке нерухоме майно органом місцевого самоврядування, враховуючи знаходження такого майна на території Маловисківської територіальної громади та передбачену Цивільним кодексом України можливість виключно органом місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені, на звернення з заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Щодо посилання відповідача, що гідротехнічні споруди, в тому числі й дамби, водоскиди не наділені всіма тими технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав, суд зазначає наступне.

Суд вказує, що предметом позову є протиправна бездіяльність щодо не взяття на облік безхазяйної нерухомої речі греблі.

Так, дамби і греблі потужні гідротехнічні об`єкти. Вони можуть споруджуватися з різними цілями.

Дамба піднесення, створюване штучним шляхом в зоні водного ресурсу і виконує захисну або регулювальну функцію.

Гребля об`єкт, що зводиться на шляху водного потоку для підняття природного рівня води. Спорудження дозволяє витягти з дії водної стихії максимальну користь.

Водночас, незалежно від того чи є гребля гідротехнічною чи інженерною спорудою, вона є спорудою, призначеною для використання водних ресурсів, для боротьби з шкідливим впливом вод, захистом земель від водної та вітрової ерозії, інших негативних процесів.

Тому такий об`єкт як гребля є нерухомим майном, оскільки вона нерозривно пов`язана з землею та її переміщення в інше місце може призвести до надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру.

Відповідно до пункту 2.7 Методичних рекомендаціях стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, затверджених протоколом колегії Державної реєстраційної служби України за № 3 від 11.12.2012, до об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, належать споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій.

До гідротехнічних споруд відносяться: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Так, законодавством визначена поетапна процедура передання у комунальну власність безхазяйного нерухомого майна, яка включає в себе звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, звернення органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, до суду за переданням нерухомого майна за рішенням суду у комунальну власність.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем не вчинено заходів щодо звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме гідротехнічної споруди, що знаходиться в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області.

А отже, в порушення вимог частини другої статті 19 Конституції України, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області до Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо не звернення до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а саме гідротехнічної споруди: гребля ґрунтова, довжиною 330,00 м, ширина по верху 10,0м, висота -6,0 м, водорегулюючі гідротехнічні споруди водоскид відкритого типу, матеріал бетон, які знаходяться на річці Мала Вись , що на території Маловисківської об`єднаної територіальної громади в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Зобов`язати Маловисківську міську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права комунальної власності на безхазяйне майно, а саме гідротехнічної споруди /гребля ґрунтова, довжиною 330,00 м, ширина по верху 10,0м, висота -6,0 м, водорегулюючі гідротехнічні споруди водоскид відкритого типу, матеріал бетон, які знаходяться на річці Мала Вись, що на території Маловисківської об`єднаної територіальної громади в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області/, що знаходиться на річці Мала Вись.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко