Справа № 240/6386/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року м. Житомир справа №240/6386/21

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (вх.№26788/21 від 20.05.2021), просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС України в Житомирській області від 25.03.2021 №20332-16 щодо стягнення з нього податкового боргу в розмірі 26034,05 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог та протиправності оскаржуваної податкової вимоги від 25.03.2021 №20332-16 ОСОБА_1 зазначив, що право податкового органу на формування та направлення платнику податків податкової вимоги про сплату податкового боргу виникає лише у разі несплати таким платником у строки встановленні законодавством узгодженої суми грошового зобов`язання. Однак, грошове зобов`язання в розмірі 26034,05 гривень, що вказане в податковій вимозі від 25.03.2021 №20332-16, не є узгодженим, оскільки податкове повідомлення-рішення, на підставі якого це зобов`язання було нараховане йому контролюючим органом, він не отримував. З огляду на зазначене позивач вважає, що через недотримання вимог п.42.2 ст.42 та п. 58.3 ст. 58 ПК України що направлення йому податкового повідомлення-рішення на суму грошового зобов`язання в розмірі 26034,05 гривень, Головне управління ДПС у Житомирській області не мало права на формування оскаржуваної податкової вимоги про сплату боргу від 25.03.2021 №20332-16. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/6386/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління ДПС України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що на підставі податкових повідомлень-рішень №0-0619 від 01.08.2018, №0-0619 від 27.02.2019, №0-0619 від 07.02.2020 ОСОБА_1 було нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 26034,05 гривень. При цьому, всі вищезазначені податкові повідомлення-рішення відповідно до вимог ст.42 ПК України надсилались позивачу на його податкову адресу: АДРЕСА_1 , яка безпосередньо значиться у реєстраційних даних. Більш того, відповідач зауважує, що згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, податкові повідомлення-рішення №0-0619 від 01.08.2018, №0-0619 від 27.02.2019, та №0-0619 від 07.02.2020 були отримані позивачем. Оскільки, у визначені строки податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 26034,05 гривень ОСОБА_1 сплачено не було, контролюючим органом, у зв`язку з наявною податковою заборгованістю, було сформовано податкову вимогу від 25.03.2021 №20332-13 щодо сплати боргу, яка була надіслана останньому. Зважаючи на вищевикладене, Головне управління ДПС у Житомирській області вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу від 25.03.2021 №20332-13 є правомірною та складеною у порядку визначеному законом, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи інформаційної довідки від 31.05.2021№259023613 з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомості - будівлі загальною площею 695,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пп. 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а платниками вказаного податку, згідно з нормами пп. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, положеннями п. 266.7 ст. 266 ПК України, які визначають порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У зв`язку з наявністю у власності ОСОБА_1 вищезазначеного об`єкту нерухомого майна, Головне управлінням ДПС у Житомирській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 та пп. 266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України прийняло податкові повідомлення-рішення, яким визначило ОСОБА_1 грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 №0-0619 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік в розмірі 8906,24 грн (а.с.38);

2) податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №0-0619 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в розмірі 10361,85 грн (а.с.42);

3) податкове повідомлення-рішення від 07.02.2020 №0-0619 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 5807,15 грн (а.с.44).

В подальшому, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 нарахованого вищезазначеними податковими повідомленнями-рішення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 26034,05 гривень (8906,24 грн + 10361,85 грн + 5807,15 грн), Головне управління ДПС у Житомирській області винесло відносно позивача податкову вимогу від 25.03.2021 №20332-13 про сплату ним вищезазначеного податкового боргу в розмірі 26034,05 гривень (а.с.5).

Вважаючи вказану податкову вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області від 25.03.2021 №20332-13 протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам та перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на їх відповідність його вимогам ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Правовими нормами пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, якими з питань дотримання законодавства з питань оподаткування є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи), виконують функції, зокрема щодо здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів (пп. 19-1.1.22 п.19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

За визначення, наведеним у підпункті 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

При цьому, відповідно до п.14.1.39 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Як вже вище зазначалось судом, відповідно до норм п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

При цьому, згідно з пп. 266.7.2. п.266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18 статті 56 ПК України).

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.14.1.153 ст.14 ПК України).

Згідно з положеннями абзацу 1 пункту 59.3. статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що податкова вимога надсилається платнику податків якщо є податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Таким чином, право на застосування такого заходу погашення податкового боргу, як формування та надсилання платнику податків податкової вимоги про сплату боргу, виникає у контролюючого органу лише у разі несплати таким платником у строки встановленні законодавством узгодженої суми грошового зобов`язання.

В свою чергу, узгодження грошового зобов`язання здійснюється шляхом надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення - рішення та можливістю оскаржити таке рішення платником податку в адміністративному чи судовому порядку. До дня набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення грошове зобов`язання, нараховане таким рішенням, вважається неузгодженим.

Відсутність у платника податку узгодженого грошового зобов`язання (податкового боргу) виключає право контролюючого органу на формування та надсилання такому платнику податкової вимоги.

Обґрунтовуючи заявлені в даному позові вимоги ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 26034,05 гривень, що вказане в податковій вимозі про сплату боргу від 25.03.2021 №20332-13, не є узгодженим, оскільки жодних податкових повідомлень-рішень про нарахування йому вказаного грошового зобов`язання, він від Головного управління ДПС у Житомирській області не отримував.

При цьому, наявність підстав чи розмір нарахованого йому грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 роки, ОСОБА_1 в даному позові не оскаржує. Доводи позивача про протиправність податкової вимоги про сплату боргу від 25.03.2021 №20332-13 зводяться виключно до неузгодженості вищезазначеного грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 26034,05 гривень через недотримання контролюючим органом норм статті 42 ПК України щодо відправки йому податкових повідомлень-рішень, на підставі яких це грошове зобов`язання було нараховане.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає наступне.

Пунктом 58.2 ст. 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до п. 58.3. ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Аналогічні норми закріплені також у пункті 2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846).

Згідно з пунктом 42.5. статті 42 ПК України разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.2. статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Таким чином, норми Податкового кодексу України передбачають обов`язок направлення відповідного рішення контролюючого органу за адресою місцезнаходження або ж податковою адресою платника податку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що податкові повідомлення-рішення від 01.08.2018 №0-0619, від 27.02.2019 №0-0619 та від 07.02.2020 №0-0619 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 роки в загальному розмірі 26034,05 гривень були надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 .

При цьому, зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця серії В02 №932201 (а.с.35), довідки про взяття на облік платника податків від 07.05.2009 №438 (а.с.37), а також з реєстраційних даних платника податків з АІС Податковий блок вбачається, що адреса: АДРЕСА_1 , є офіційною зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місцезнаходження (місця проживання) фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 .

Більш того, сам позивач, у поданих ним до контролюючого органу податковій декларації платника єдиного податку за 2018 рік (а.с.47) та звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (а.с.46) вказував, що його податковою адресою є: АДРЕСА_1 .

Жодних доказів того, що адресою місцезнаходження (податковою адресою) ОСОБА_1 є інша адреса, відмінна від тієї на яку надсилались податкові повідомлення-рішення, позивач до суду не надав.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 01.08.2018 №0-0619, від 27.02.2019 №0-0619 та від 07.02.2020 №0-0619 були надіслані ОСОБА_1 в порядку, визначеному пунктом 42.2. статті 42 Податкового кодексу України, а тому свій обов`язок щодо здійснення належного їх відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу платника податків Головне управління ДПС у Житомирській області виконало.

Крім того, долученими до відзиву на позовну заяву рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень підтверджується, що податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 №0-0619 ОСОБА_1 отримав 06 серпня 2018 року, податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №0-0619 - 31 травня 2019 року, а податкове повідомлення-рішення від 07.02.2020 №0-0619 - 04 травня 2020 року, про що свідчить відповідний підпис про вручення на вказаних повідомленнях (а.с. 40, 42, 44).

Доказів того, що податкові повідомлення-рішення від 01.08.2018 №0-0619, від 27.02.2019 №0-0619 та від 07.02.2020 №0-0619 оскаржувались ОСОБА_1 в адміністративному та/чи судовому порядку матеріали справи не містять, а отже визначене у них грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 роки в загальному розмірі 26034,05 гривень є узгодженим.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання протягом установленого строку.

Оскільки, у визначені законом строки податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 роки в загальному розмірі 26034,05 гривень ОСОБА_1 сплачено не було, а тому у відповідності до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України воно набуло статусу податкового боргу.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд зазначає, що в ході розгляду справи безспірно встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що на момент винесення оскаржуваної податкової вимоги від 25.03.2021 №20332-13 за ОСОБА_1 обліковувалась сума узгодженого грошового зобов`язання (податкового боргу) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 роки в загальному розмірі 26034,05 гривень, нарахована на підставі податкових повідомлень-рішень від 01.08.2018 №0-0619, від 27.02.2019 №0-0619 та від 07.02.2020 №0-0619 належним чином надісланих позивачу, а відтак у контролюючого органу були законодавчо визначені підстави для прийняття такої вимоги.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що приймаючи податкову вимогу від 25.03.2021 №20332-13 Головне управління ДПС у Житомирській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, у зв`язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відповідно до положень статті 139 КАС України на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович