Справа № 380/23491/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/23491/21 пров. № А/857/14361/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Москаль Р.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 16 год. 58 хв. 30 серпня 2022 року, повне судове рішення складено 09 вересня 2022 року, у справі №380/23491/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна консалтингова компанія» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

08.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна консалтингова компанія» (далі Товариство) звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.11.2021: №25261/13-01-07-01, №25259/13-01-07-01, №25263/13-01-07-01, №25262/13-01-07-01, №25251/13-01-07-01.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган проігнорував істотні обставини справи, котрі впливають на формування висновку щодо дотримання платником податку вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на майно. Суд першої інстанції вказав, що хоч з ІІ кварталу 2020 року належні позивачу будівлі промисловості, котрі він здає в оренду, є об`єктом оподаткування податком на майно, проте застосування встановлених місцевою радою пільг та ставок податку на 2020-2021рр. для цього виду будівель, що належать юридичним особам, спростовує висновок контролюючого органу про заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2-4 кв. 2020 року та за 1-2 кв. 2021 року. Суд першої інстанції зазначив, що аналіз змісту долучених до справи додатків до договорів позики та договорів новації, а також карток рахунків по субрахунку 505 «Інші довгострокові позики в національній валюті» та субрахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» вказує на відсутність довгострокових (понад 365 днів) зобов`язань ТОВ «Центральна консалтингова компанія» перед контрагентом ОСОБА_1 . Отже, ТзОВ «ЦКК» не має довгострокової заборгованості по договорах поворотної фінансової позики. Суд першої інстанції вказав, що описані в акті перевірки показники пов`язані з некоректним формуванням оборотно -сальдової відомості, а станом на 30.06.2021 залишок бетону фактично був відсутній. Суд першої інстанції також вказав, що контролюючий орган не проводив зустрічної звірки, а обмежився дослідженням дефектної облікової відомості (цілком очевидно, що бетон в силу своїх властивостей не може тривалий час обліковуватися як будівельні матеріали на залишку, а отже такий облік є помилковим). Суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції з придбання платником податку бетону мали цілком конкретну мету - використання цього бетону у власній господарській діяльності шляхом передачі підрядникам для використання в будівельних роботах по реконструкції нежитлових приміщень платника податків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що об`єкт нерухомості (приміщення, які розташовані за адресою: Львівська область, м.Львів, вулиця Зелена, 301), який віднесений до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Скаржник вказує, що починаючи з 23.05.2020 (дати набрання чинності змін до ПК України внесених Законом №466) суб`єкт господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, при здійснені ним операцій з надання в оренду (лізинг, позичку) будівлі промисловості, яка перебуває у його власності та належить до групи «Будівлі промислові та склад» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, визначає податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині будівель промисловості, наданих ним в оренду (лізинг, позичку). Скаржник зазначає, що при вирішенні спору застосуванню підлягає положення пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а не рішення Львівської міської ради від 12.07.2018 №3703, оскільки зміст останнього суперечить приписам Податкового кодексу України. Скаржник також вказує, що під час проведення перевірки позивачем надано картку рахунку 505 по контрагенту ОСОБА_1 , з якої вбачається наявність кредитового сальдо в сумі 8789249 грн. Скаржник зазначає, що Підприємство не повернуто позику ОСОБА_1 (Позикодавець) в сумі 8789249 грн. більше ніж на 1 рік, хоча на рахунках підприємства були обігові кошти. Скаржник вказує, також, що у розумінні приписів п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є фін-результат, визначений у фінансовій звітності відповідно до НП(С)БО або МСФЗ. Вказує, також, що переробка (використання) бетону не могла проводитись господарським способом, та що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджені докази.

В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, представник Товариства щодо поданої апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна консалтингова компанія» зареєстроване як юридична особа 19.08.2002, ідентифікаційний код 32127093, взяте на податковий облік в органах державної податкової служби 11.06.2003, з 25.07.2003 зареєстрований платником ПДВ. Основний вид економічної діяльності 69.10 Діяльність у сфері права.

З 04.10.2021 по 19.10.2021 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з питань податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 по 30.06.2021.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 25.10.2021 №20019/13-01-07-01/32127093 відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення Товариством: - п.п.134.1.1 п.134.1 статті 134, п.135.1 статті 135 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО №15 «Дохід», встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 580097 грн., в тому числі за І півріччя 2021 року на суму 580 097 грн; - п.п.266.1.1 п.266.1, п.п.266.2.1 п.266.2, п.п.266.2.2 «є» п.266.2, п.п.266.3.3 п.266.3 статті 266 Податкового кодексу України занижений податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 1 122 529 грн., в тому числі за 2-4 кв. 2020 року 623 018 грн., за 1-2 кв. 2021 року 499 511 грн; - п.187.1 статті 187, п.198.5 статті 198, п.200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за червень 2021 року в сумі 19 982 грн., та заниження податку на додану вартість в сумі 913006 грн., в т.ч грудень 2019 року на суму 267 437 грн., лютий 2020 року на суму 206 842,0 грн., квітень 2020 року на суму 77 610 грн., травень 2020 року на суму 162 660 грн., грудень 2020 року на суму 71 738,0 грн., січень 2021 року на суму 126 719 грн.; - п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, не складеною податкові накладні та не зареєстровано їх у Єдиному реєстрі податкових накладних.

15.11.2021 на підставі акта перевірки №20019/13-01-07-01/32127093 від 25.10.2021 ГУ ДПС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення: - №25261/13-01-07-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 1 122 529 грн.; - №25259/13-01-07-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 1 141 258 грн, з яких 913 006 грн. за основним платежем та 228252 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); - №25263/13-01-07-01, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 19 982 грн.; - №25262/13-01-07-01, яким на підставі пп.54.3.2 п.54.3 статті 54 ПК України, статті 201 і статті 120-1 ПК України за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 366 і більше календарних днів на суму ПДВ - 474279 грн. застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 237 139,50 грн.; - №25251/13-01-07-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 580 097 грн., з яких 580 097 грн. за основним платежем та 0,0 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство звернулось з позовом до суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток Товариства за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 контролюючим органом встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 3 222 763 грн., в тому числі за І півріччя 2021 року в сумі 3 222 763 грн., що призвело до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 580 097 грн. в тому числі за І півріччя 2021 року в сумі 580 097 грн.

В акті перевірки зазначено, що заниження доходів за І півріччя 2021 зумовлено тим, що Товариство не повернуто ОСОБА_1 (Позикодавцю) позику в сумі 8 789 249 грн. більш ніж на 1 рік, хоча на рахунках Товариства були обігові кошти.

Так, згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування податком на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського облік №15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, встановлено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до пункту 7 П(С)БО №15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Згідно з пунктом 22 П(С)БО №15 у разі відстрочення платежу, внаслідок чого виникає різниця між справедливою вартістю та номінальною сумою грошових коштів або їх еквівалентів, які підлягають отриманню за продукцію (товари, роботи, послуги та інші активи), така різниця визнається доходом у вигляді процентів.

Так, Товариство (Позичальник) та ОСОБА_1 (Позикодавець) в період лютий-червень 2019 року уклали низку договорів №б/н поворотної фінансової безвідсоткової позики, відповідно до яких Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику тимчасову поворотну фінансову допомогу на безпроцентній основі, а той зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути тимчасову фінансову допомогу (грошові кошти) у визначений даними договорами строк у розмірі 9 602 500 грн. Відповідно до умов цих договорів тимчасова фінансова допомога надається позичальнику терміном повернення не пізніше 05 липня 2029 року. У випадку неповернення сум позики в зазначений у договорах строк, Позичальник сплачує штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення до дня повернення Позикодавцю.

Товариство до матеріалів справи долучило копії додатків до укладених з ОСОБА_1 договорів поворотної фінансової безвідсоткової позики, якими погоджено внесення змін щодо строків надання позики, а саме «строк надання позики 360 календарних днів», а також копії укладених в 2020 та 2021 році договорів, які є новацією договорів позики (безвідсоткової), відповідно до п.1.2 яких сторони домовились про припинення зобов`язання за договором позики (безпроцентної) новим зобов`язанням між тими ж сторонами та на умовах викладених в тексті цього договору. Так, сторони домовилися, що нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване на заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням. Пунктом 1.4. сторони стверджують, що нове зобов`язання, що виникає з тексту цього договору пов`язує тих самих осіб, що і первісне; сторони досягли згоди щодо заміни первісного зобов`язання іншим; домовленість про новацію є договором про заміну зобов`язання; нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням; первинне зобов`язання між сторонами припиняється. Пунктом 2.1. передбачено, що повернення зазначеної в даному договорі суми позики повинно буди вчинене позичальником в строк 360 календарних дня з дати підписання цього договору (том 2 а.с.16-92); - картки по рахунку 505, по якому обліковуються довгострокові зобов`язання та по рахунку 6851, по якому обліковуються поточні зобов`язання (том 2 а.с.14-15).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

За своєю цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою.

Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (П(С)БО 11), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000, довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями; поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Пунктом 9 П(С)БО 11 встановлено, що довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Так, контролюючий орган зазначає, що довгострокова заборгованість Товариства у сумі 8 789 249 грн. по договорах поворотної фінансової позики підлягала дисконтуванню, а дохід від дисконтування кредиторської заборгованості підлягав відображенню по бухгалтерському рахунку 73 «Інші фінансові доходи» та в рядку 2220 «Інші фінансові доходи» фінансової звітності Форми №2.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що отриману поворотну фінансову допомогу обліковують як кредиторську заборгованість у складі: - довгострокових зобов`язань (якщо строк повернення більше 12 місяців з дати балансу); - поточних (короткострокових) зобов`язань (якщо така отримана на строк до 12 місяців з дати балансу). При цьому, поточні зобов`язання за пунктом 12 П(С)БО 11 відображають у Балансі в сумі погашення, тобто в недисконтованій сумі грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності (пункт 4 П(С)БО 11). Отже, короткострокова поворотна фінансова допомога, що надійшла, не вплине на фінансовий результат суб`єкта господарювання.

Аналіз змісту долучених до справи додатків до договорів позики та договорів новації, а також карток рахунків по субрахунку 505 «Іншi довгострокові позики в національній вaлюті» та субрахунку 6851 «Розраxунки з іншими кредиторами» вказує на відсутність довгострокових (понад 365 днів) зобов`язань ТОВ «Центральна консалтингова компанія» перед контрагентом ОСОБА_1 , така позика обліковується Товариством як поточні зобов`язання. Оскільки відсутня довгострокова заборгованість в сумі 8789249 грн. по договорах поворотної фінансової позики, то, як це вірно зазначив суд першої інстанції, висновок контролюючого органу про заниження податку на прибуток є помилковим.

Щодо висновків контролюючого органу про завищення Товариством від`ємного значення та заниження ПДВ, необхідність формування платником податку податкових накладних (про нарахування собі податкових зобов`язань з податку на додану вартість) та їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, то в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 932 988,00 грн. внаслідок придбання Товариством бетону, який обліковується на балансі Товариства (відомості по рах.205) на суму 4 664 948,17 грн., та який станом на 30.06.2021 обліковується на залишку, однак відсутні документи щодо списання таких залишків.

В акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано документів щодо використання в господарській діяльності бетону: довіреності від підрядних організацій на отримання ТМЦ, актів списання бетону, актів виконаних робіт та/або надання послуг по ремонту приміщень з використанням придбаного бетону, документів, які конкретизують назву об`єкту, який підлягав ремонту (будівництву, реконструкції), вид та об`єм ремонтних робіт, кількість людино-годин затрачених на роботи, актів приймання бетону від Замовника до Виконавців робіт, тощо. Термін придатності бетону становить 1,5-2,5 годин. Цей строк може бути продовжений до 8 годин за рахунок заздалегідь введених при виробництві уповільнювачів реакції. Відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом від 29.12.2018 №29к, який діяв з 01.01.2019 по 31.12.2019, від 30.12.2019 №36к, який діяв з 01.01.2020 по 31.12.2020 посади працівників будівельників чи різноробочих на підприємстві не передбачено. Ревізори дійшли висновку, що переробка (використання) бетону не могло проводитись господарським способом.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів «а» та «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункту 198.2 статті 198 ПК України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Центральна консалтингова компанія» уклало з ТОВ «ГАЛБЕТОН» (Продавець) договір купівлі продажу №11/07-1 від 11.07.2018. На виконання умов цього договору підприємство придбало 3188 м3 бетону.

Суми ПДВ за отриманий бетон Товариство включило до складу податкового кредиту за відповідні періоди відповідно до податкових накладних №67 від 06.09.2019, №68 від 06.09.2019, № 70 від 07.09.2019, №77 від 09.09.2019, №88 від 10.09.2019, №106 від 11.09.2019, №105 від 11.09.2019, №119 від 12.09.2019, №129 від 13.09.2019, №128 від 13.09.2019, №127 від 13.09.2019, №241 від 26.09.2019, №13 від 01.10.2019, №22 від 02.10.2019, №63 від 07.10.2019, №60 від 07.10.2019, №135 від 15.10.2019, №169 від 17.10.2019, №188 від 18.10.2019, №210 від 21.10.2019, №223 від 22.10.2019, №222 від 22.10.2019, №251 від 23.10.2019, №356 від 31.10.2019, №9 від 01.11.2019, №52 від 05.11.2019, №64 від 06.11.2019, №76 від 07.11.2019, №116 від 13.11.2019, №180 від 19.11.2019, №244 від 27.11.2019, №268 від 29.11.2019, №292 від 30.11.2019, №10 від 02.12.2019, №74 від 09.12.2019, №178 від 17.12.2019, №197 від 18.12.2019, №287 від 27.12.2019, №49 від 16.01.2020, №46 від 16.01.2020, №48 від 16.01.2020, №53 від 17.01.2020, №52 від 17.01.2020, №59 від 21.01.2020, №89 від 24.01.2020, №103 від 27.01.2020, №10 від 05.02.2020, №11 від 06.02.2020, №18 від 08.02.2020, №35 від 12.02.2020, №44 від 13.02.2020, №25 від 06.04.2020, №38 від 09.04.2020, №109 від 28.04.2020, №100 від 15.05.2020, №117 від 18.05.2020, №145 від 20.05.2020, №36 від 03.06.2020, №182 від 18.06.2020, №109 від 13.08.2020, №170 від 20.08.2020, №216 від 24.09.2020, №14 від 02.10.2020, №54 від 08.10.2020, №167 від 18.11.2020, №224 від 24.11.2020, №18 від 02.12.2020, №25 від 03.12.2020, №87 від 11.12.2020, №138 від 16.12.2020, №192 від 22.12.2020, №206 від 23.12.2020, №220 від 24.12.2020, №249 від 29.12.2020.

Товариство зазначає, що є власником комплексу об`єктів нежитлової нерухомості (виробничо-складських приміщень) в м. Львові по вул. Зелена, 301, які з 2017 року почергово перебувають в процесі реконструкції, котра передбачає збільшення їх площі та поверховості, а також влаштування промислової бетонної підлоги, зміцненої топінгом. Виконання будівельних робіт на підставі договорів підряду здійснювали ТОВ «БУДТЕХСЕРВІС ЛТД» та ПП «ФЛООР БЕСТ». Бетон для виконання будівельних робіт ТОВ «Центральна консалтингова компанія» придбавало в постачальника, котрий постачав бетон на об`єкт будівництва автобетонозмішувачами.

Товариство вказує, що оскільки бетон втрачає пластичність та можливість використання за призначенням через кілька годин після виготовлення, тому в момент прийняття представником ТОВ «Центральна консалтингова компанія» кожної поставки бетону (прибуття автомобіля-бетонозмішувача), бетон одразу передавався представнику підрядника (виконробу, управителю) в роботу, що підтверджується підписами цих осіб та розписками відповідного змісту на видаткових накладних ТОВ «ГАЛБЕТОН». Акти приймання-передачі матеріалів та виконаних робіт підписувалися замовником з підрядниками щомісяця за його підсумками, в них підсумовувалася кількість переданих замовником підрядникам будівельних матеріалів за місяць, що не суперечить вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також Товариство зазначає, що у зв`язку з некоректним формуванням оборотно-сальдової відомості по рахунку 205 за період з 06.09.2019 по 29.12.2020 під час проведення документальної перевірки помилково виведений залишок бетону в кількості 3187,05 м.куб., що призвело до помилкових висновків ревізорів, проте ця технічна помилка усунута, що підтверджується долученою до справи відомістю.

Так, відповідно до долученої до позовної заява оборотно-сальдової відомості по рахунку 205 з 06.09.2019 по 29.12.2020 бетон в кількості 3 188 м2 на суму 4 664 948,17 грн. на залишку відсутній.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 Закону №996-XIV дає визначення термінам: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

На підтвердження використання в господарській діяльності придбаного бетону Товариство долучило до матеріалів справи копії договорів підряду від 11.04.19 №11/04/19 та від 20.11.20 №20/11/2020, укладених Товариством як Замовником з ТзОВ «Флоор бест» (Підрядник), відповідно до яких Підрядник зобов`язаний виконувати роботи, визначені договором, із свого матеріалу та/або матеріалу Замовника. У разі виконання робіт, що передбачені цим договором з матеріалів замовника, замовник передає ці матеріали підряднику за актом приймання-передачі матеріалів. У разі виконання робіт, що передбачені цим договором з матеріалів замовника, підрядник приймає ці матеріали від замовника за актом приймання-передачі матеріалів.

Відповідно до наданих Товариством актів надання послуг, мало місце передача послуг від виконавця ТзОВ «Флоор бест» до замовника ТзОВ «Центральна консалтингова компанія» з улаштування бетону М-150 під нівелір. В наданих актах зазначено, що використано матеріали замовника, передані згідно з актами приймання-передачі.

Відповідно до укладених Товариством як Замовником договорів підряду від 15.03.17 №15/03/2017 та від 03.02.20 №03/02/2020 з ТзОВ «Будтехсервіс ЛТД» (Підрядник), усі необхідні для виконання робіт матеріальні ресурси постачає Замовник. Передача матеріальних ресурсів в роботу від замовника до підрядника оформляється актами приймання-передачі матеріалів.

Відповідно до актів здачі-приймання послуг мала місце поставка - передача послуг від виконавця ТОВ «Будтехсервіс ЛТД» до замовника ТОВ «Центральна консалтингова компанія», а саме: влаштування бетонних конструкцій, влаштування підбетонки з використанням матеріалів: бетон B10 (М 150), бетон В15 (М200), бетон B20 (M 250, бетон B25 (М300); влаштування бетонної стяжки з використанням матеріалів - бетон В25; влаштування тимчасових риштувань та настилів з використанням матеріалів: бетон 20 (M 250) P3, бетон В15 (M 200) P3, бетон В15 (М200) P3(-5), бетон В20 (М 250) P4(-5), бетон В25 (М300) P3(-5), бетон В10 (M150) P3(-5); монтаж бетонних сходинок з використанням матеріалів: бетон В25 (М300) P3; влаштування бетонної підлоги з використанням матеріалів - бетон В25 (М 300) P3.

З наданих Товариством документів вбачається, що ремонтно-будівельні роботи для Товариства виконувались з матеріалу Товариства, тобто придбаний позивачем бетон використаний у господарській діяльності підприємства під час проведення/виконання будівельних-монтажних робіт на об`єкті нежитлової нерухомості, яка належить Товариству на праві власності.

На підставі системного аналізу положень податкового законодавства та матеріалів справи, враховуючи критерій добросовісності платника податків, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що представлені Товариством первинні документи в своїй сукупності підтверджують підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а також фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх. Такі документи містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг спірних операцій, не мають ознак дефектності, підтверджують використання отриманого товару в господарській діяльності Товариства.

Щодо висновку податкового органу про заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то перевіркою встановлено, що фактично Товариство у періоді з 01.01.2019 по 30.06.2021 здійснювала діяльність із надання послуг оренди нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою м.Львів, на вул. Зеленій, 301.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за Товариством зареєстровано право власності на об`єкти житлової та або нежитлової нерухомості площею 47 177,9 м.кв., за юридичною адресою: Львівська область, м.Львів, вулиця Зелена, 301.

Перевіркою відображених у рядку 1 (гр7) податкових декларацій податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки «Річна сума податку на нерухоме майно» показників за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 у загальній сумі 1 769 074,50 грн. контролюючим органом встановлено, що на формування цих показників мали вплив наявність нерухомості, що підтверджено свідоцтвами та витягами з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішеннями про державну реєстрацію на нерухоме майно.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 у загальній сумі 1 769 074,50 грн. на підставі таких документів: головних книг, оборотно-сальдових відомостей по бухгалтерському рахунку 64 «Розрахунки за податками», витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Декларація про початок виконання будівельних робіт (реконструкція частини нежитлових приміщень на вул. Зеленій, 301) від 21.04.2017, подана до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Ухвала Львівської міської ради від 14.07.2011 №664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» із змінами та доповненнями, контролюючим органом встановлено заниження задекларованих Товариством показників у рядку 1 податкової декларації податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 1 122 529 грн.

Так, відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

В такій редакції норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладена Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX, який набрав чинності з 23.05.2020.

Отже, для застосування преференції, визначеної підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, суб`єктом господарювання - власником об`єкта нерухомості (будівлі промисловості) такий об`єкт нерухомості має одночасно відповідати сукупності ознак: - будівля має відповідати (бути класифікована) групі «Будівлі промислові та склади» (код 125) ДК 018-2000; - будівля має використовуватися суб`єктом господарювання з відповідним видом діяльності протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у його господарській діяльності; - будівля протягом звітного (податкового) періоду не має бути здана в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Водночас, відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Львівської міської ради №3703 від 12.07.2018 про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік (зі змінами та доповненнями, що поширювали дію цього рішення на 2020, 2021 роки) вирішено встановити на території Львівської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1, а також пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, за переліком згідно з додатком 2. Дія цієї ухвали поширюється на всю територію м. Львова. Ухвала набирала чинності з 01.01.2019.

Відповідно до додатку №2 до цієї ухвали на 2020 рік встановлено перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до п.266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що встановлюються на 2020 рік та вводяться у дію з 01.01.2020. Дія цієї ухвали поширюється на всю територію м. Львова. Відповідно до пункту 3 цього переліку для будівель промисловості, будівель або їх частин, які перебувають у власності непромислових підприємств, однак передані такими підприємствами у найм чи інше користування промисловим підприємствам для здійснення останніми своєї виробничої діяльності розмір пільги (відсотків податкового зобов`язання за рік) становить 100%.

Відповідно до додатку 1 ставка податку на 2021 рік для юридичних осіб на будівлі промислові та склади (код 125) за 1 кв. метр складає 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати осіб.

Відповідно до частини 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що рішення ради є нормативно-правовим актом, приписи якого, зокрема, змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень відповідно до комплексного правового регулювання у межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади.

Контролюючий орган не заперечує, що під час проведення перевірки ревізорам надавалися документи, що підтверджують передачу описаних вище будівель промисловості в оренду промисловим підприємствам, що використовують їх для здійснення виробничої діяльності.

Позивач, також, долучив до матеріалів справи копії договорів оренди, виписки та витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також листи орендарів, котрі, з огляду на їх види діяльності, підтверджують, що орендовані будівлі промисловості використовуються промисловими підприємствами для здійснення виробничої діяльності, долучені Товариством до матеріалів справи.

Товариство при нарахуванні місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосувало ставки податку на 2021 рік та пільги на 2020 рік, які були визначені рішенням Львівської міської ради №3703 від 12.07.2018 (з відповідними змінами та доповненнями).

Оскільки правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження Львівської міської ради в частині встановлення місцевих податків і зборів, хоча і визначені Податковим кодексом України, проте є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів. Таким чином, встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції Львівської міської ради як органу місцевого самоврядування, тоді як відповідач як контролюючий орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі вказаних ухвал, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими на території м.Львова.

Отже, хоча з ІІ кварталу 2020 року належні позивачу будівлі промисловості, котрі він здає в оренду, є об`єктом оподаткування податком на майно, проте застосування встановлених місцевою радою пільг та ставок податку на 2020-2021 роки для цього виду будівель, що належать юридичним особам, спростовує висновок контролюючого органу про заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в за 2-4 кв. 2020 року на 623 018 грн., за 1-2 кв. 2021 року на 499 511грн.

З врахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості висновків контролюючого органу про порушення платником податків вимог статті 266 Податкового кодексу України та як наслідок заниження Товариством податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 1 122 529 грн. Відповідно, прийняте на підставі такого висновку податкове повідомлення рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню як протиправне.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналіз вимог чинного законодавства та встановлених обставин у справі, враховуючи подані позивачем первинні документу, дає підстави суду апеляційної інстанції погодитись з висновками суду першої інстанції щодо протиправності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявності правових підстав для їх скасування.

Згідно з частиною статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі №380/23491/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 08.02.2023 згідно з ч.3 ст.321 КАС України