Справа № 420/1034/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1034/23
У Х В А Л А
09 лютого 2023 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження клопотання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач ГУДМС України в Одеській області), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 28.04.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки Вірменії ОСОБА_1 та скасування посвідки на постійне проживання серії № НОМЕР_1 від 02.04.2008 року;
зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії № НОМЕР_1 від 02.04.2008 року громадянки Вірменії ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеної до посвідки.
Ухвалою від 23.01.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.02.2023 від відповідача надійшло клопотання, у якому останній зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України. Просить залишити позовну заяву без розгляду.
Вирішуючи клопотання про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 28.04.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки Вірменії ОСОБА_1 та скасування посвідки на постійне проживання серії № НОМЕР_1 від 02.04.2008 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Вирішуючи питання щодо доцільності використання певних процесуальних строків, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини.
У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.
При застосуванні процесуальних норм (зокрема щодо дотримання строку звернення до суду) слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.
Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Судом встановлено, що з листа Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № У-1665/6/5101-22/5100.5.3/2362-22 від 21.11.2022 позивач дізналася, що за проведенням перевірки за обліками Головного управління 28.04.2015 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію скасовано.
Доказів того, що позивач дізналась про оскаржене рішення раніше вказаної дати - відповідачем до суду наразі не надано.
17.01.2023 позивач направила до суду позовну заяву засобами поштового зв`язку, тобто в межах визначеного статтею 122 КАС України шестимісячного строку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк на звернення до суду позивачем не пропущено.
З врахуванням наведеного, суд не знайшов правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Керуючись ст. 121, 240, 243, 248 КАС України,
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя А.С. Пекний