Справа № 520/12325/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 р.м. Харків
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфова Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі № 520/12325/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

-визнати за ним право на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;

-визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;

-визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене п. 3 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.07.2020 № 112 про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності";

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з визнанням 05.04.2018 р. органами МСЕК особою з інвалідністю II групи, внаслідок травми отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби та захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у відповідності до ст. 16-2, п. 1. абз. Б Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та ст. 6, п.1, абз. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975;

-визначити Міністерству оборони України місячний строк після надходження всіх документів відповідно до п.11, п. 13 Порядку 975 для вирішення питання призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України оформлене п. 3 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.07.2020 № 112 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з визнанням 05.04.2018 р. органами МСЕК особою з інвалідністю II групи, внаслідок травми отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби та захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у відповідності до ст. 16-2, п. 1. абз. Б Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та ст. 6, п.1, абз. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021р. апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог. Прийнято нове рішення в цій частині , яким в задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правом на одноразову грошову допомогу, з огляду на приписи п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII, наділяються військовослужбовці лише у разі зміни групи інвалідності протягом двох років з моменту вперше встановленої інвалідності або ступеня втрати працездатності. Зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

03.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами, у зв`язку з тим, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог слугувала норма пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, яка Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2022 від 06.04.2022 визнана неконституційною.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 за виключними обставинами та призначено розгляд заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у відкритому судовому засіданні на 07.02.2023.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи заяви за про перегляд судового рішення за виключними обставинами та просив її задовольнити.

Відповідач явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та обґрунтування заяви, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до норм п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно зі ст. 362 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

У свою чергу, словосполучення "ще не виконане", яке вживається у п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення", про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020 (якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду). Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Також, Верховний Суд зазначив, що не може вважатись невиконаним, у розумінні положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового виконання.

Так, позивач фактично просить переглянути за виключними обставинами в порядку ст. 361 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції, яким відмовлено в задоволенні адміністративного позову, проте, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, постанова суду апеляційної інстанції від 10.03.2021 не передбачає механізму примусового виконання.

Частиною 6 ст. 361 КАС України, визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Так, Конституційним Судом України ухвалено рішення від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022с у справі № 3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка у свою чергу застосовувалась судом при вирішенні справи.

У рішенні зазначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно зі ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022с у справі № 3-192/2020(465/20) застосовується з 06.04.2022, та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до 05.04.2022 включно.

Враховуючи те, що як на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанцій, так і станом на дату прийняття Другим апеляційним адміністративним судом постанови від 10.03.2022, положення п. 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", діяли в прийнятій редакції, а тому, відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року у справі № 3-192/2020(465/20) виключною обставиною для перегляду судового рішення у даній справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, за умови невиконання рішення суду, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 у справі № 3-192/2020(465/20) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Отже, за відсутності підстав для перегляду судового рішення, яке набуло статусу остаточного, у зв`язку з виключними обставинами, суд не може надавати оцінку суті спірних правовідносин, оскільки у такому випадку відбувається порушення принципу правової визначеності.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно з частиною 1 статті 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 311, 361, 366, 368, 369, 328 - 331 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі № 520/12325/2020 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Бершов Г.Є.

Повний текст ухвали виготовлений 09.02.2023.