Справа № 640/1859/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1859/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Ревва Е.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, суддя Аблов Є.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в м. Києві щодо здійснення перерахунку і призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 01 вересня 1978 - 21 жовтня 1978, з 02 листопада 1996 по 01 червня 1998, з 24 червня 2002 по 28 лютого 2006, з 01 березня 2006 по 05 березня 2015 та призначити пенсію на пільгових умовах з 25 травня 2019.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м Києві щодо здійснення перерахунку пенсію ОСОБА_1 за віком та врахування періодів роботи з 01 вересня 1978 - 21 жовтня 1978, з 02 листопада 1996 по 01 червня 1998, з 24 червня 2002 по 28 лютого 2006, з 01 березня 2006 по 05 березня 2015.

Зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві заразхувати ОСОБА_1 до стажу періоди роботи з 01 вересня 1978 - 21 жовтня 1978, з 02 листопада 1996 по 01 червня 1998, з 24 червня 2002 по 28 лютого 2006, з 01 березня 2006 по 05 березня 2015 року.

Повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з 30.07.2020, від 08.10.2020 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

Не погодившись з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва Головне управління ПФУ в м. Києві подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Залухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доподи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 28 років 2 місяці 28 днів.

Згідно листа ГУ ПФУ в м Києві від 02.06.2020 №2600-0314-8/71779 пенсійний орган повідомив, що позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 28 років 3 місяці 28 днів.

Періоди роботи з 01.09.1978 по 21.10.1978 (запис про звільнення не завірений печаткою), з 02.11.1996 по 01.06.1998 (запис про звільнення не завірений підписом), з 24.06.2002 по 28.02.2006 (відсутній переклад печатки), з 01.03.2006 по 05.03.2015 ( в довідці відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Туркменістану) не зараховано до стажу до донесення уточнюючих довідок.

Пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати після 01.07.2000 по 30.04.2020. Розмір пенсії з 13.05.2020 становить 2 562,57 грн.

30.07.2020 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, у якій просив включити в його трудовий стаж періоди роботи в Туркменістані з 24.06.2002 по 28.02.2006 в Господарському Товаристві «Петро Газ Азія» та з 01.03.2006 по 30.09.2013 в Філіалі Компанії «Петро Газ ФЗЕ», та відповідно зробити перерахунок його пенсії, враховуючи довідку №17 від 09.01.2016 про заробітну плату Філіалу Компанії «Петро Газ ФЗЕ», на підставі статі 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Листом №23629-21233/С/8-2800/20 від 03.09.2020 відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку пенсії, вказавши, що страховий стаж та заробітна плата, набуті, зокрема, на території Республіки Туркменістан після січня 2004 року, враховуються при обчисленні розміру пенсії за умови надання документів про страховий стаж та про підтвердження сплати страхових внесків до відповідних органів Республіки Туркменістан.

Також відповідач зазначив, що за даними трудової книжки позивач у період з 24.06.2002 по 28.02.2006 працював в Господарському товаристві «Петро ГАЗ Азія». Зазначений період не враховано до страхового стажу оскільки запис про звільнення завірено печаткою Республіки Туркменістан. Переклад змісту зазначеної печатки та дані про сплату страхових внесків за період після 2004 року відсутні. Враховуючи викладене, період роботи з 24.06.2002 по 28.02.2006 буде враховано до страховою стажу ОСОБА_1 за умови надання перекладу змісту печатки та за умови підтвердження факту сплати страхових внесків за період після 2004 року. Крім того вказав, що до заяви про призначення пенсії позивачем була надана, зокрема, довідка про заробітну плату від 09.01.2016 № 17, видана філією компанії «Петро Газ ФЗЕ» за періоди роботи з березня 2006 року по вересень 2013 року. Дані про сплату страхових внесків за зазначений період відсутні.

У повторному зверненні до ГУ ПФУ в м. Києві від 08.10.2020 позивач зазначив, що за весь час праці на території Республіки Туркменістан утримання із заробітної плати ОСОБА_1 проводились відповідно чинного законодавства Республіки Туркменістан, що підтверджується документами, виданими роботодавцем та завіреними печаткою. Заробітна плата нараховувалась відповідно до чинного законодавства Республіки Туркменістан. Також вказує, що довідка про переклад печатки була ним долучена до його справи у ГУ Пенсійного Фонду України в м. Києві (Голосіївський район) за місцем його проживання та відповідно до листа ГУ Пенсійного Фонду України в м. Києві №2600-0302-8/134645 від 23.09.2020 йому було зараховано стаж за період з 24.06.2002 по 31.12.2003.

Листом від 10.11.2021 № 28958-27154/С-03/8-2800/20 відповідач повідомив, що відповідь з порушених позивачем питань була надана 03.09.2020 №23629-21233/С/8-2800/20. Нових підстав для перегляду немає.

Не погоджуючись з відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.

Отже, аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як убачається з пенсійної справи, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 з 24.06.2002 по 28.02.2006 працював у Господарському товаристві «Петро Газ Азія» (Туркменістан) на посаді головного інженера, а з 01.03.2006 призначений директором. Позивач у позовній заяві посилається на розділ ХХХІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, яким включено до списку № 2 професію електрозварника ручного зварювання. Водночас, з наданих позивачем документів вбачається, що останній працював на посаді головного інженера та директора, яка не передбачена Списком № 2, а доказів перебування позивача на посаді електрозварника до матеріалів справи не додано, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, такий період не може зараховуватись до стажу позивача на пільгових умовах за Списком № 2.

Водночас, як встановлено судом, стаж роботи позивача з 01.09.1978 по 21.10.1978, з 02.11.1996 по 01.06.1998, з 24.06.2002 по 28.02.2006, з 01.03.2006 по 05.03.2015 взагалі не врахований персійним органом до стажу позивача ані в пільговому, ані в загальному порядку.

Як вказує відповідач, періоди роботи з 01.09.1978 по 21.10.1978 не було враховано до стажу, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою, з 02.11.1996 по 01.06.1998 - запис про звільнення не завірений підписом.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції в цій частині з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Обов`язок щодо прославлення печатки на аркушах трудової книжки та внесення достовірних відомостей при заповненні трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки , а не на працівника.

Окрім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.

Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи до страхового стажу.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано до відповідачем нотаріально засвідчений переклад відтиску печатки, яка знаходиться в його трудовій книжці.

окрім того, позивач надав до пенсійного органу довідку від 30.12.2015 №834 згідно якої він працював в Туркменістані, в філії компанії «Петро Газ ФЗЕЦ на посаді директора. Прийнятий з 01.03.2006 (наказ №1-ке від 01.03.2006), звільнений з 05.03.2015 (наказ №35-к від 06.03.2015).

Підстава: накази по особовому складу 2006-2015, особові картки Т-2 (а.с.60).

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.03.2006 по 05.03.2015 в Господарському товаристві «Петро Газ ФЗЕ» Республіка Туркменістан через відсутність інформації про сплату страхових внесків (зборів) до відповідного фонду держави, на території якої проводилася трудова діяльність, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до чинного законодавства страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що Україна підписала Угоду про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав щодо пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, до якого приєдналися також Вірменія, Білорусь, Казахстан, Киргизстан, Російська Федерація, Таджикистан, Туркменистан, Узбекистан.

За її умовами пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони мешкають.

Призначення пенсій проводять за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, зокрема пенсій на пільгових підставах та за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховують трудовий стаж, зароблений на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.

Обчислення пенсій проводять із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховують у трудовий стаж. Якщо в державах-учасниках Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначають, зважаючи на офіційно встановлений курс на момент призначення пенсії.

Отже, відповідач має взяти до уваги як записи у трудовій книжці про роботу позивача в філії компанії «Петро Газ ФЗЕ», так і довідку №17 від 09 січня 2016 року в якій зазначено заробітну плату позивача, яка враховується під час нарахування пенсії, як те зазначено у самій довідці (а.с.65).

Доводи скаржника в цій частині є безпідставними, оскліьки відповідно до вищевказаної Угоди для встановлення права на пенсію, зокрема пенсій на пільгових підставах та за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховують трудовий стаж, зароблений на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду з 24.06.2002 по 28.02.2006 через відсутніть перекладу печатки, судом встановлене наступне.

При визначенні права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частин 1, 2 статті 4 Законe №1058-ІV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Туркменістан.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Стаття 7 Угоди між Урядом України та Урядом Туркменістану про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення підписаної 29.08.1995 р. визначає, що при призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності із законодавством України і законодавством Туркменістану, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Туркменістану, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж).

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вірно встановив суд першої інстанції та дана обставина підтверджується копією трудової книжки на ім`я позивача, спірні періоди роботи підтверджуються наявною у матеріалах справи копією трудової книжки серії, що свідчить про факт роботи позивача в Господарському товаристві «Петро Газ ФЗЕ» Республіка Туркменістан.

Верховний Суд у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, висловив правову позицію, зазначивши, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем було протиправно відмовлено у перерахунку пенсії за віком позивачу та неврахування періодів роботи 01.09.1978 по 21.10.1978, з 02.11.1996 по 01.06.1998, з 24.06.2002 по 28.02.2006, 01.03.2006 по 05.03.2015, оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальні неточності у документах, що у даному випадку визначено органом Пенсійного фонду, зокрема, як запис про звільнення не завірений печаткою та запис про звільнення не завірений підписом у трудовій книжці. Крім того, суд звертає увагу, що трудова книжка серії на ім`я позивача містить відомості про всі відпрацьовані позивачем спірні періоди роботи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію, то в цій частині суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у її задоволенні з огляду на те, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

З метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд першої інстанції застосував вимоги частини 2 статті 9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог, та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 30.07.2020, 08.10.2020 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.