Справа № 380/17089/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років позивачу та протиправну недоплату встановленого розміру пенсії з 20.12.2016 по теперішній час;

- зобов`язати відповідача на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 № 1.380.2019.00166, перерахувати позивачу пенсію в розмірі 15896,27 грн з 20.12.2016 і здійснити виплату перерахованої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням компенсації за затримку частини пенсії на індекс інфляції згідно ч. 2 ст. 55 Закону України № 2262-XII;

- постанову суду в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою від 05.12.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі № 1.380.2019.001665 суд визнав протиправними дії Головного управління ПФУ у Львівській області щодо не перерахунку основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у новому розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 № 488 та довідки Військової прокуратури Західного регіону України від 31.10.2016 № 419, скерованої до Головного Управління ПФУ у Львівській області, а також зобов`язав Головне управління ПФУ у Львівській області здійснити з 20.12.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 в розмірі 86 % від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення встановлених з 03.08.2016 та здійснити виплату перерахованої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум. Позивач зазначає, що рішення суду від 22.11.2019 у справі № 1.380.2019.001665 не виконане, незважаючи на штрафи Державної виконавчої служби, порушені кримінальні провадження за ст. 382 Кримінального кодексу України (невиконання рішення). На даний час досудове слідство триває, у зв`язку з воєнним станом дещо призупинено. Таким чином відповідач, замість того, щоб на виконання рішення суду від 22.11.2019 у справі № 1.380.2019.00165 виплачувати позивачу пенсію у розмірі 15896,27 грн, з січня 2017 протиправно зменшив цей розмір і виплачував пенсію у зменшеному розмірі по лютий 2018 включно. Крім того, відповідач проігнорував посилання суду на лист відповідача, що: "У разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій".

Із наведених підстав, просить позов задовольнити у повному обсязі.

10.01.2023 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

У Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області відсутня пенсійна справа позивача № ХВ57624, оскільки на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.05.2022 у справі № 463/3274/22 про тимчасовий доступ до речей і документів, оригінал зазначеної пенсійної справи вилучений слідчим відділом Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області (копія протоколу від 03.06.2022 та додаток до протокол додаються).

Відповідач вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного на його думку права, оскільки подання нового позову щодо виконання судового рішення у іншій справі, яке набрало законної сили, суперечить нормам Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, звертаючись з новим позовом від 28.11.2022 у цій справі позивач має на меті забезпечити виконання судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 № 1.380.2019.00165.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №1.380.2019.001665 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволений частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 20.12.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 в розмірі 86 % від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, встановлених з 03.08.2016, та здійснити виплату перерахованої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум. Примусове виконання рішень судів здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постановою від 23.03.2020 ВП № 61493529 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001665, виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 20.12.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 в розмірі 86 % від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення встановлених з 03.08.2016 та здійснити виплату перерахованої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 24.06.2020 № 1300-0330-8/47828 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило старшого державного виконавця про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №1.380.2019.001665 та надало докази виконання судового рішення. На адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 08.07.2021 надійшла постанова від 30.06.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 61493529 у зв`язку з виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №1.380.2019.001665.

Окрім цього, відповідач зазначає наступне. За матеріалами пенсійної справи № ХВ 57624 з 01.06.2005 ОСОБА_1 перераховано пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ у розмірі 86% суми грошового забезпечення.

Після проведеного перерахунку з 01.01.2017 розмір пенсії ОСОБА_1 зменшувався та становив 10740,00 грн. Водночас, розмір до перерахунку становив 14815,50 грн. Враховуючи вищевикладене, розмір пенсії ОСОБА_1 виплачувався в попередньо встановленому розмірі. Після проведеного перерахунку на виконання Постанови № 103 основний розмір пенсії становив 5701,50 грн. Доплата до попереднього розміру пенсії становила 9114,09 грн. Підсумок пенсії склав 14815,59 грн. Пенсія позивачу виплачувалась відповідно до чинного законодавства.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.122.015 № 911-VIII, відповідно до якого внесені зміни у частину п`яту статті 43 шляхом доповнення речення такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 гривень.

Окрім цього, право при призначені пенсії без обмеження максимальним розміром позивач не набув, оскільки, як зазначалось вище розмір призначеної пенсії не досягав максимального розміру.

Отже, при здійсненні перерахунку пенсії на виконання вказаного судового рішення не відбулось звуження обсягу набутих позивачем прав. Межі розмірів пенсійного забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, у майбутньому можуть змінюватись з врахуванням норм законодавства та обставин пенсійного забезпечення конкретної особи, а формулювання щодо перерахунку пенсії "без обмежень максимальним розміром" не може бути для позивача запобіжником від змін в законодавстві у сфері пенсійного забезпечення".

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з вересня 2001 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 № 488 "Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013", військова прокуратура Західного регіону України 31.10.2016 сформувала та надіслана до органу Пенсійного фонду України довідку № 419 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними на 03.08.2016 (день з якого змінено розмір грошового забезпечення особам, що проходять службу) за посадою "старший помічник військового прокурора Західного регіону", згідно із якою розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 18484,04 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у справі №1.380.2019.001665 визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не перерахунку основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у новому розмір, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 № 488 та довідки Військової прокуратури Західного регіону України від 31.10.2016 № 419, скерованої до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області та

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 20.12.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 в розмірі 86 % від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення встановлених з 03.08.2016 та здійснити виплату перерахованої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум.

Також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у справі №1.380.2019.001665, що набрало законної сили 04.02.2020, встановлене право ОСОБА_1 на виплату пенсії у розмірі 86% суми грошового забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у справі №1.380.2019.001665 Головне управління ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 (протокол перерахунку доданий відповідачем до відзиву), зі змісту якого суд встановив, що підсумок пенсії становить 15896,27 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 10740,00 грн, доплата до попереднього розміру пенсії - 4075,50 грн, до виплати 14815,50 грн.

07.11.2022 позивач звернувся до пенсійного органу із інформаційним запитом щодо розміру виплаченої йому пенсії за період з 01.0.1.2017 по 30.11.2022.

На запит відповідача листом від 10.11.2022 № 1300-5505-8/104945 Головне управління ПФУ у Львівській області видало ОСОБА_1 довідки від 10.11.2022 №№ 5283, 5284, 5285, 5286, 5287, 5288, згідно яких сума пенсії позивача складає:

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 172 272,45 грн (у розрізі місяців 14358,20 грн);

- з 01.01.2018 по 21.12.2018 177 389, 65 грн (у розрізі місяців січень, лютий 14603,90 грн, березень 14841,54 грн, квітень-грудень -14815,59 грн);

- з 01.01.2019 по 31.12.2019 177 787,08 грн (у розрізі місяців - 14815,59 грн);

- з 01.01.2020 по 31.12.2020 177 787,08 грн (у розрізі місяців - 14815,59 грн);

- з 01.01.2021 по 31.12.2021 177 787,08 грн (у розрізі місяців - 14815,59 грн);

- з 01.01.2022 по 30.11.2022 163 389,81 грн (у розрізі місяців січень-жовтень - 14815,59 грн, листопад 15233,91 грн).

Таким чином, суд встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не погодження позивача із діями відповідача щодо застосування обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 при проведенні перерахунку пенсії на виконання рішення суду від 29.11.2019 у справі №1.380.2019.001665.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Як зазначено вище, пенсія ОСОБА_1 призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції України регулює Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011.

Відповідно до ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону № 911-VIII від 24.11.2015, чинній з 01.01.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд вважає, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічний правий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 11.07.2022 у справі № 620/613/21.

Із дослідженого судом протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 (пенсійна справа №ХВ057624) встановлено, що Головне управління ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 20.12.2016 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у справі № 1.380.2019.001665, виходячи із 86 % суми грошового забезпечення, унаслідок чого розмір пенсії позивача становив 15896,27 грн.

Разом з цим, суд відмічає, що відповідач перерахував пенсію позивача, застосувавши, при цьому, обмеження її розміру, унаслідок чого сума пенсії ОСОБА_1 до виплати становила 14815,50 грн.

Відтак, суд дійшов висновку про незаконність дій пенсійного органу щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром при здійсненні її перерахунку на підставі рішення суду від 29.11.2019 у справі № 1.380.2019.001665.

Щодо вимоги позивача здійснити нарахування та виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі-Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати разі на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до п. 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Верховний Суд у постанові від 15.08.2018 у справі № 653/3356/17 за подібними правовідносинами дійшов наступного висновку:

"…Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону №1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені…".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-58цс11, справі № 21-2003а16, та Верховним Судом у справах № 336/4675/17, № 523/1124/17, №521/940/17.

Враховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, суд вважає, що пенсія позивачу при здійсненні перерахунку нарахована не вірно, а тому позивач має право на виплату компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

За правилами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень .

Отже, ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства.

Ця мета кореспондується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 20.12.2016 перерахунок пенсії позивача на підставі довідки військової прокуратури Західного регіону України від 31.10.2016 № 419, без обмеження максимальним розміром, та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, виходячи з розрахунку 86 % суми грошового забезпечення.

Щодо вимоги позивача про звернення рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 ч. 1 цієї статті.

У даній справі задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 носять зобов`язальний характер та не стосуються стягнення з Головного управління ПФУ у Львівській області на користь позивача конкретної суми пенсійних виплат, відтак, зважаючи на приписи статті 371 КАС України, суд не вбачає підстав для звернення до негайного виконання рішення в межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій щодо перерахунку пенсії позивача із застосуванням обмеження максимальним розміром.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, тому суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) із застосуванням обмеження максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) здійснити з 20.12.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії на підставі довідки військової прокуратури Західного регіону України від 31.10.2016 № 419, виходячи з 86 % суми грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, та з урахуванням виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.