Справа № 380/13517/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді О.Желік, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з вимогою:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі пункту а частини першої статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі пункту а частини першої статті 12, статей 17, 43 Закону України Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, із розрахунку грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме - фактично нарахованого та виплаченого за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням за період з 01.04.2013 по 31.03.2015 відповідно до положень постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка втратила чинність з 01.03.2018, та перерахувати пенсію з дати її призначення на підставі оновленої довідки Державної прикордонної служби України від 11.08.2022 № 11/7439 про розмір грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 за посадою, яка є відповідною (аналогічною) останній штатній посаді ОСОБА_1 , відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб у зв`язку з набранням законної сили рішенням Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі № 160/8324/19;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у призначені позивачу пенсії за вислугу років в пільговому обчислені є протиправною з огляду на те, що законодавством чітко визначено, що таким категоріям осіб як позивач до вислуги років для призначення пенсій строк проходження служби зараховується на пільгових умовах. В постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а викладено правовий висновок, згідно з яким вислуга в пільговому обчислені є достатньою підставою для набуття права на призначення пенсії за вислугу років. При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що календарна вислуга років не є і визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років. Отже, право на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності виключно календарної вислуги.

Ухвалою від 28.09.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 28.09.2022 відповідач отримав засобами електронного зв`язку 28.09.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Станом на день розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу у Державні прикордонній службі України.

Наказом начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону Західного регіонального управління ДПСУ «По особовому складу» від 21.04.2015 № 72-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 1 категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 1 категорії звільнено з військової служби в запас за п. «г» (через сімейні обставини) ч. 8 ст. 26. Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок і військову службу».

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України 11.08.2022 року направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області матеріли для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

За результатом розгляду документів позивача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №383/6 від 22.08.2022 року ОСОБА_1 у призначені пенсії відмовлено.

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначені пенсії зазначено, що згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону Західного регіонального управління ДПСУ «По особовому складу» від 22.04.2015 № 73-ос про звільнення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби І категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б) вислуга років станом на 22.04.2015 року у календарному обчисленні становить 19 років 10 місяців 01 день. Підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ, відсутні.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-Х1І (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною другою статті 17 Закону №2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом а ч. 1 ст. 17 Закону №2262-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д ст. 1 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується військова служба.

Згідно з ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ст. 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а ст. 17-1 цього ж Закону встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом.

Відтак, Закон №2262-ХІІ сам по собі не встановлює порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом. Пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років встановлюються Урядом шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Таким нормативним актом є постанова Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей від 17.07.1992 № 393 (далі - Постанова № 393).

Даною постановою №393, визначено, серед іншого, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років військовослужбовцям - особам офіцерського складу. Зазначена постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, які ухвалені за подібних правовідносин.

Верховний Суд зазначив про необґрунтованість висновку того, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, Верховний Суд вказав на правовий висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а щодо застосування статей 12, 17 Закону №2262-XII, у якій наголошено на необхідності врахування приписів підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії; цей висновок враховано під час зарахування позивачу пільгового стажу.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Зазначений принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.

В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. У зв`язку з таким зарахуванням необхідної кількості років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, де вказано, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Суд акцентує увагу, що зазначена в наказі начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону Західного регіонального управління ДПСУ «По особовому складу» від 22.04.2015 № 73-ос про звільнення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби І категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б) вислуга років станом на 22.04.2015 року у календарному обчисленні становить 19 років 10 місяців 01 день, пільгова 09 років 07 місяців 26 днів; загальна 29 років 05 місяців 27 днів.

Отже, враховуючи, що позивач проходив службу, яка передбачена Постановою №393, суд вважає, що останній має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку в цілях призначення пенсії за вислугою років на підставі пункту "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-XII.

Враховуючи наведене оскаржене рішення органу Пенсійного фонду України від 22.08.2022 №383/6 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд виходить з наступних міркувань.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відтак, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95). При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12).

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення.

Враховуючи наведене оскаржене рішення органу Пенсійного фонду України підлягає визнанню протиправним та скасуванню із зобов`язанням відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 11.08.2022 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати пенсію із розрахунку грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме - фактично нарахованого та виплаченого за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням за період з 01.04.2013 по 31.03.2015 відповідно до положень постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка втратила чинність з 01.03.2018, та перерахувати пенсію з дати її призначення на підставі оновленої довідки Державної прикордонної служби України від 11.08.2022 № 11/7439 про розмір грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 за посадою, яка є відповідною (аналогічною) останній штатній посаді ОСОБА_1 , відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб у зв`язку з набранням законної сили рішенням Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі № 160/8324/19, то суд вважає їх передчасними, оскільки пенсія позивачу ще не призначена. Доказів того, що після призначення позивачу пенсії будуть порушені пенсійні права позивача, до суду не подано.

Захист непорушених прав на майбутнє, про що просив позивач в цій частині, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 94, 139, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.08.2022 №383/6 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 11.08.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Желік О.М