Справа № 560/11433/22
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України

10 лютого 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2021 року по день фактичного розрахунку - 29.09.2022 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2021 року по день фактичного розрахунку - 29.09.2022 року включно, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення, з урахуванням раніше виплаченої суми середнього заробітку.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звільненні відповідачем не було проведено повного розрахунку, а фактичний розрахунок проведено лише 29.09.2022.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року вирішено відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за невиплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач 08.02.2023 року подав до суду відзив від 22.11.2022, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що норми КЗпП не регулюють питання проходження військової служби і стаття 117 КЗпП не розповсюджується на правовідносини, які виникають у порядку виконання судового рішення. Крім того, на час прийняття наказу про звільнення позивач погодив усі проведенні з ним розрахунки по грошовому забезпеченню.

Відзив позивачем отримано 21.11.2022 року, що підтверджується підписом позивача на супровідному листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2022 року № 696/10237.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 05 березня 2021 року № 9-РС ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас відповідно до п.п. "б" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №59 від 19 березня 2021 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення з 19.03.2021.

У зв`язку з неотриманням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 , позивач звертався до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року по справі №560/3596/21 вирішено зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

28.09.2021 року на виконання рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахував та виплатив 4413,48 грн., індексації, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2022 року по справі № 560/15420/21 вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 28.09.2021 в сумі 4413,56 грн., (чотири тисячі чотириста тринадцять гривень п`ятдесят шість копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а саме за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/17769/21 від 19 квітня 2022 року вирішено зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплаченої суми.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/17769/21 від 19 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 29.09.2022 виплачено кошти в розмірі 77935,19 грн., що підтверджується випискою.

Також відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 59 від 19.03.2021 ОСОБА_1 з 19.03.2021 виключено зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення.

У витязі з наказу зазначено, що грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 86019,35 повинен був виплатити командир військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідно до листа тимчасово виконуючого обов`язки начальника Центрального управління речового забезпечення ЗСУ Тилу ЗСУ № 341/5/1/889 від 20.05.2016 ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 (копія листа в матеріалах справи).

Грошова компенсація за неотримане речове майно в розмірі 84 729,06 грн., 30.04.2021 виплачена позивачу військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по картковому рахунку.

За станом на 29.09.2022 року з позивачем проведено розрахунок по індексації грошового забезпечення в сумі 82348,67 грн., що підтверджується банківськими виписками за 28.09.2021 - 4413,48 грн., та за 29.09.2022 - 77 935,19 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується, зокрема, порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Водночас, таке питання врегульоване Кодексом законів про працю України. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому індексації грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Таким чином, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Суд погоджується з відповідачем у тому, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/17769/21 від 19 квітня 2022 року вирішено зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплаченої суми.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/17769/21 від 19 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 29.09.2022 виплачено кошти в розмірі 77935,19 грн., що підтверджується випискою.

За станом на 29.09.2022 року з позивачем проведено розрахунок по індексації грошового забезпечення в сумі 82348,67 грн., що підтверджується банківськими виписками за 28.09.2021 - 4413,48 грн., та за 29.09.2022 - 77 935,19 грн.

Проте суд не бере до уваги суму індексації в розмірі 4413,48 грн., яка була виплачена 28.09.2021, оскільки вже є рішення суду по справі № 560/15420/21, яким вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 28.09.2021 в сумі 4413,56 грн., (чотири тисячі чотириста тринадцять гривень п`ятдесят шість копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а саме за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Також суд зазначає, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року вирішено відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за невиплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Суд зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Підставою цього є те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, а саме не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплаченої суми.

Як наслідок, відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про нарахування та виплати середнього заробітку за період з 19.03.2021 по 29.09.2022 , суд зазначає наступне.

Рішенням суду по справі № 560/15420/21 вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 28.09.2021 в сумі 4413,56 грн., (чотири тисячі чотириста тринадцять гривень п`ятдесят шість копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а саме за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 7 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 447,46 грн.

Затримка розрахунку при звільненні становить 559 календарних днів період затримки з 20.03.2021 року (наступний день після виключення позивача з усіх видів забезпечення, та зі списків особового складу) по 29.09.2022.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 250 130,14 грн. (середньоденне грошове забезпечення 447,46 грн. х 559 календарних днів).

Водночас, суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 по справі № 711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

У п.77-78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Враховуючи розмір невиплаченої індексації при звільненні та істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Зокрема, істотність частки невиплаченої при звільненні індексації в розмірі 77935,19 грн, в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 250 130,14 грн (77935,19 грн / 250 130,14 грн х 100) = 31,16 %.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 31,16 % становить: 447,46 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 31,16% х 559 ( днів затримки розрахунку) = 77 940,55 грн.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 77 940,55 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2021 року по день фактичного розрахунку - 29.09.2022 року включно, а саме за невиплату грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно, оскільки у витязі з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №59 від 19 березня 2021 року зазначено, що грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 86019,35 повинен був виплатити командир військової частини НОМЕР_1 , так як відповідно до листа тимчасово виконуючого обов`язки начальника Центрального управління речового забезпечення ЗСУ Тилу ЗСУ № 341/5/1/889 від 20.05.2016 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 (копія листа в матеріалах справи).

Грошова компенсація за неотримане речове майно в розмірі 84 729,06 грн., 30.04.2021 була виплачена позивачу військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по картковому рахунку, яка додана позивачем до позовної заяви, а не ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 29.09.2022, а саме: за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січня 2008 року.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 29.09.2022 в сумі 77 940,55 грн., (сімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок гривень п`ятдесят п`ять копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а саме: за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січня 2008 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - 09765840)

Головуючий суддя В.К. Блонський