Справа № 120/10784/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 р. Справа № 120/10784/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2022 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 до страхового стажу та призначити і виплачувати пенсію за віком з 19.10.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.10.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування періоду роботи з 31.08.1987 по 14.03.1996 згідно записів у трудовій книжці позивача для призначення пенсії. Листом від 17.11.2022 № 9242-8627/П-02/8-0200/22 відповідач повідомив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та з 18.02.2021 отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання. Водночас відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці НОМЕР_1 запису про зміну назви організації з БМУ-6 "Вінницяпромжитлобуд" на БУМ-6 Орендне підприємство "Вінницябуд".

Зазначений лист позивач вважає неправомірною відмовою у призначенні пенсії, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 28.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

11.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зауважує, що позивач перебуває на обліку в Головному управління та з 18.02.2021 року отримує пенсію по інвалідності. Страховий стаж ОСОБА_1 обчислений по 18.07.2022 та становить 33 роки 01 місяць 03 дні, в тому числі 03 роки 07 місяців 03 дні додатковий період від моменту встановлення групи інвалідності до дати досягнення пенсійного війку, що враховується виключно при обчисленні пенсії по інвалідності.

Відповідач зазначає, що при призначенні пенсії з розрахунку стажу було виключено період роботи з 31.08.1987 по 31.12.1997 згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки у ній відсутній запис про зміну назви організації з БМУ-6 "Вінницяпромжитлобуд" на БУМ-6 Орендне підприємство "Вінницябуд". 25.06.2021 позивач подав заяву про перерахунок пенсії, до якої долучив довідку № 31/05-25 від 31.05.2021, видану ТОВ "Будівельно-монтажне управління 6". Втім, на думку відповідача, така довідка підтверджує лише період трудової діяльності позивача з 14.03.1996 по 04.03.2011, який і був зарахований для проведення перерахунку пенсії позивача.

Відповідач звертає увагу, що 19.10.2022 позивач звернувся із заявою про зарахування періоду роботи з 31.08.1987 по 14.03.1996, однак подана заява не відповідала формі, встановленій Порядком № 22-1 для призначення/перерахунку пенсії, а тому розглядалась відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

При цьому за результатами розгляду вказаної заяви позивачу направлено лист, в якому повідомлено, що вказаний період не може бути зарахований до страхового стажу, оскільки у трудовій книжці відсутній запис про зміну назви організації з БМУ-6 "Вінницяпромжитлобуд" на БУМ-6 Орендне підприємство "Вінницябуд."

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 18.02.2021 отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

25.06.2021 позивач подав заяву про перерахунок пенсії, вид перерахунку провести допризначення пенсії відповідно до наданої довідки по стажу.

На підставі вказаної заяви 30.06.2021 відповідачем прийнято рішення про перерахунок пенсії з урахуванням додаткового страхового стажу за період з 14.03.1996 по 04.03.2011.

19.10.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу період його роботи з 31.08.1987 по 14.03.1996 відповідно до записів в трудовій книжці. До заяви позивач додав довідку від 31.05.2021 № 31/05-25.

Листом від 17.11.2022 № 9242-8627/П-02/8-0200/22 відповідач повідомив, що згідно з поданою заявою від 25.06.2021 позивачу проведено перерахунок пенсії та зараховано до стажу роботи період роботи з 14.03.1996 по 04.03.2011. Однак для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 відсутні правові підстави.

Зазначений лист позивач вважає неправомірною відмовою у зарахуванні періоду роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 до страхового стажу та призначенні пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди його роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996, оскільки, як зазначає відповідач, у трудовій книжці НОМЕР_1 відсутній запис про зміну назви організації з БМУ-6 "Вінницяпромжитлобуд" на БУМ-6 Орендне підприємство "Вінницябуд".

У зв`язку з цим суд враховує, що порядок ведення трудових книжок працівників на час внесення такого запису у трудовій книжці позивача регулювала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року, та із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року № 412) (далі Інструкція).

Згідно з п. 2.14 цієї Інструкції у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.

Як з`ясовано судом, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , серед інших, зроблені записи (мовою трудової книжки):

- № 5 29.08.1987 "уволен по переводу в "Винницпромжилстрой"";

- № 6 31.08.1987 "принят слесарем строительным по четвертому розряду";

- № 7 01.04.1988 "переведен водителем третьего класса и направлен в отдел главного механика";

- № 8 01.01.1989 "СМУ "Винницпромжилстрой переименовано в СМУ-6";

- № 10 05.05.1993 "орендне підприємство "Вінницябуд" переіменоване на колективне підприємство "Вінницябуд"".

№ 11 04.03.2011 "звільнений за власним бажанням".

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка ТОВ "Будівельно-монтажне управління-6" за вих. № 31/05-25 від 31.05.2021 про стаж роботи ОСОБА_2 , яка містить інформацію такого змісту:

"Будівельно-монтажне управління "Вінницпромжилстрой" є правонаступником Трест майданчика "Вінницпромжилстрой" згідно наказу № 236 від 10.08.1985. Колективне підприємство "Вінницябуд" є правонаступником Будівельно-монтажне управління "Вінницпромжилстрой" згідно наказу № 416 від 21.12.1988. Колективне підприємство "Будівельно-монтажне управління-6" створено шляхом виділення з колективного підприємства "Вінницябуд" відповідно до рішення зборів засновників оформленого протоколом № 1 від 14.03.1996 конференції трудового колективу колективного підприємства "Вінницябуд" відносно його відособленого підрозділу "Будівельно-монтажне управління-6" та не являється правонаступником КП "Вінницябуд".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-6" є правноступником колективного підприємства "Будівельно-монтажне управління-6" згідно рішення зборів учасників оформленого протоколом № 1 від 19.03.2012 по теперішній час".

Отже, судом встановлено, що з 31.08.1987 по 04.03.2011 позивач постійно працював в одного й того ж роботодавця, при цьому змінювалась лише займана позивачем посада та назва самого підприємства (його організаційно-правовова форма).

Натомість пенсійний орган відмовляється зарахувати періоди роботи позивача з 31.08.1987 по 13.03.1996 через те, що у трудовій книжці відсутній запис про зміну назви організації з БМУ-6 "Вінницяпромжитлобуд" на БУМ-6 Орендне підприємство "Вінницябуд."

Проте суд вважає, що не внесення до трудової книжки відомостей про перейменування роботодавця не може мати наслідком неврахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.

При цьому суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці записів про зміну назви підприємства, на якому працював позивач, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Суд зауважує, що в силу приписів законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Також суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 при вирішенні справи № 677/277/17.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач, відмовивши у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу з моменту звернення з відповідною заявою, діяв неправомірно.

Тому вимоги позивача в частині зобов`язання пенсійний орган зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу є підставними.

Щодо позоних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 19.10.2022, то суд зазначає таке.

Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок).

Так, пунктом 1.1 вказаного Порядку визначено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За правилами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документами, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком є: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 19.10.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу період його роботи з 31.08.1987 по 14.03.1996. До заяви позивач додав копію трудової книжки та довідку від 31.05.2021 № 31/05-25.

Листом від 17.11.2022 за № 9242-8627/П-02/8-0200/22 відповідач повідомив позивача, що правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 відсутні і такий період можливо зарахувати за умови дотримання вимог Постанови № 637, на підставі показань не менше двох свідків. Також позивачу роз`яснено право, передбачене Законом України "Про звернення громадян", у випадку непогодження з викладеним у відповіді, звернутися до вищого органу у порядку підлеглості або до суду.

Відтак суд приходить до переконання, що позивач у передбаченому законодавством порядку не звертався до відповідача із заявою про призначення йому пенсії з 19.10.2022 пенсії за віком, а подана ним заява стосувалася лише зарахування окремих періодів його роботи до страхового стажу та, відповідно, не відповідає вимогам, встановленим у Порядку № 22-1 до заяв про призначення/ перерахунку пенсії.

Вказаний висновок суду додатково підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, з яких видно, що, по-перше, 25.06.2021 позивач подав пенсійному органу заяву встановленої форми про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності і, по-друге, після цього позивач не звертався до відповідача із заявою встановленої форми, в тому числі від 19.10.2022, про призначення/перерахунок пенсії за віком.

З наведеного випливає, що рішення про відмову у призначення пенсії позивачу Головне управління не приймало, а заява позивача від 19.10.2022 розглядалася відповідачем в порядку розгляду звернення громадянина.

Водночас суд позбавлений повноважень перебирати на себе функції іншого органу і, у даному випадку, самостійно вирішувати питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком, без вирішення цього питання уповноваженим органом влади, яким є відповідач, та прийняття відповідного рішення.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком з 19.10.2022 не можуть бути задоволені.

Визначаючись щодо способу захисту порушених прав та інтересів позивача, суд враховує, що за наслідками вирішення справи позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати період його роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 до страхового стажу, призначити та виплачувати пенсію з 19.10.2022.

Втім, позивач не просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування йому періоду роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 до страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на викладене суд вважає можливим вийти за межі пред`явлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах, а саме визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 31.08.1987 по 13.03.1996 і, як наслідок, зобов`язати відповідача зарахувати позивачу вказаний період до страхового стажу.

Однак, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх передумов для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи з 31.08.1987 до 13.03.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 31.08.1987 до 13.03.1996.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Повне рішення суду складено 09.02.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович