Справа № 201/10683/22
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/9/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Дніпро

суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в приміщенні Жовтневого районного суду в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України управління безпеки дорожнього руху про визнання протиправними і скасування постанов про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 грудня 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції НП України управління безпеки дорожнього руху про визнання незаконними і скасування постанов про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що начебто 25 травня 2022 року о 10.48 год. за допомогою технічного засобу Каскад 057-1120 зафіксовано в автоматичному режимі і уповноваженою особою Департаменту ПП НП України управління з безпеки дорожнього руху винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП (перевищення встановленої обмеженості швидкості транспортних засобів поза межами населеного пункту) і накладено штраф в розмірі 340 грн.. Також начебто 25 травня 2022 року вже о 11.20 год. за допомогою технічного засобу Каскад 053-1120 зафіксовано в автоматичному режимі і уповноваженою особою Департаменту ПП НП України управління з безпеки дорожнього руху винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП (перевищення встановленої обмеженості швидкості транспортних засобів поза межами населеного пункту) і накладено штраф в розмірі 340 грн.. Вважає вказані постанови незаконними, оскільки його автомобіль не їхав і не зупинявся в тому місці, де вказано в постанові, а знаходився в місті Дніпрі біля лікарні, де позивач стаціонарно лікувався після поранення, після лікування позивач приймав участь у бойових діях проти РФ і його автомобіль взагалі був знищений, про що є докази, постанови складалися інспектором взагалі без нього, врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобілі інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупинялися і не оглядали, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувані постанови є протиправними, не відображають дійсних обставин справи, складені за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив визнати дії інспектора поліції по складанню вказаної постанови незаконними і скасувати ці постанови, закрити провадження в адміністративній справі поліції проти нього, задовольнивши позов в повному обсязі.

Інспектор Департаменту патрульної поліції Кривута Р.Я. і інспектор ВУСВФПП УБР ДПП Кондратюк Є.Д. позовні вимоги не визнали, у вказаний позивачем день і час з допомогою технічного засобу Каскад дійсно було зафіксоване в автоматичному режимі адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку інспектором було складено відповідну постанову, постанова особисто не вручалась, а направлена поштою. Оспорювані постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП та накладенню штрафу в розмірі 340 грн. обґрунтовані. Вважають вказані постанови законними, складені вірно, згідно вимог закону. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення.

Представник ДПП НП України заперечував проти позову, дійсно у вказаний позивачем день і час з допомогою технічного засобу Каскад дійсно було зафіксоване в автоматичному режимі адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку інспекторами було складено дві відповідні постанови. Оспорювані постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП та накладенню штрафу в розмірі 340 грн. обґрунтовані. Вважають вказані постанови законними, складені постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено. Вважають позов не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 25 травня 2022 року о 10 годині 48 хвилин за допомогою технічного засобу Каскад 057-1120 в автоматичному режимі було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Рено Меган», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , при цьому цей водій на вказаному автомобілі під час руху по автошляху за адресою М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527 (в Вінницькій області) перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 40 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.9(б) Правил дорожнього руху України. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову 2АВ № 00048475 від 01 червня 2022 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., вказану постанову про адміністративне правопорушення не вручено правопорушнику, а начебто відправлено поштою.

Також 25 травня 2022 року о 11 годині 20 хвилин за допомогою технічного засобу Каскад 057-1120 в автоматичному режимі було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Рено Меган», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , при цьому цей водій на вказаному автомобілі під час руху по автошляху за адресою М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 404+377 (в Вінницькій області) перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 46 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.9(б) Правил дорожнього руху України. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову 2АВ № 00043611 від 01 червня 2022 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., вказану постанову про адміністративне правопорушення не вручено правопорушнику, а начебто відправлено поштою.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки стороною відповідача вказана постанова в той же день позивачу вручена не була, позивач відразу як дізнався про вказані оскаржувані постанови в застосунку Дія в десятиденний термін звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що 25 травня 2022 року о 10 годині 48 хвилин рухався автомобіль «Рено Меган», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , при цьому цей водій на вказаному автомобілі під час руху по автошляху за адресою М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527 (в Вінницькій області) перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 40 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.9(б) Правил дорожнього руху України. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову 2АВ № 00048475 від 01 червня 2022 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн..

Також 25 травня 2022 року о 11 годині 20 хвилин рухався автомобіль «Рено Меган», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , при цьому цей водій на вказаному автомобілі під час руху по автошляху за адресою М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 404+377 (в Вінницькій області) перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 46 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.9(б) Правил дорожнього руху України. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову 2АВ № 00043611 від 01 червня 2022 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн..

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову як одну так і іншу, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач на вказаному автомобілі взагалі не рухався по вказаній в постанові автомобільній дорозі, оскільки він з 24 лютого 2022 року є військовослужбовцем Збройний сіл України та виконує обов`язки по захисту суверенітету і територіальної цілісності України; з лютого по червень 2022 року особисто користувався належним йому автомобілем «Рено Меган», державний номер НОМЕР_1 , без передоручення права керувати ним іншим особам та з законного володіння позивача вказаний автомобіль не вибував. Вказані обставини підтверджені належними доказами: довідка

з місця служби, технічний паспорт, фото автомобіля і інш..

Позивач не проїжджав вказану в постанові ділянку дороги взагалі, хоча під час користування своїм авто рухався без порушень ПДР і правил обгону, перетину проїзду, перехрестя, знаку світлофора, зміни напрямку руху між смугами дороги і по смугам, зупинки після ДТП чи інш. за таких обставин правил не порушував.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарно хворого №0469822 молодший сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні за направленням військового госпіталю з 11 травня по 09 червня 2022 року через мінно-вибухову травму з багатьма ураженнями тіла. Обставини його поранення підтверджуються довідкою військової частини про події 30 березня 2002 року і поранення ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання у м. Ірпінь.

Відповідач же стверджує про навмисне перевищення швидкості автомобіля позивача в тому місці, не зазначаючи в оскаржуваній постанові чи дійсно він міг здійснювати вказане, з якою конкретно швидкістю начебто рухався автомобіль позивача (в постанові це не вказано) і як це зафіксовано, чи спричинило це якісь наслідки, чи була створена аварійна ситуації чи інш. (тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і об`єктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено хто і куди та як їхав (напрямок руху), чи відбулося ДТП відбулося і за чиєю участю, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано, взагалі не вказано про якесь порушення і його суть. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача.

Постанови інспекторів є незаконними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав: в даних постановах під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано куди та звідки начебто їхав позивач на своєму автомобілі, в якому напрямку проїхав ту ділянку дороги, здійснив обгін чи перетнув перехрестя, здійснив поворот чи перестроювання зі смуги на іншу смугу руху, де саме він зупинився чи його було зупинено та інш., чи була ввімкнена на автомобілі аварійна сигналізація і чому, тобто взагалі не зазначена об`єктивна сторона правопорушення в цій частині. Взагалі суть правопорушення і об`єктивна сторона скоєного не тільки не роз`яснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 77 КАС України визначено: - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що виноситься в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В цій справі позивач не погоджується із таким рішенням суб`єкта владних повноважень та мотивує незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності; зазначене в постановах, що оскаржуються, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог вказаного інспектором поліції пункту ПДР України: виконуючи вимоги ПДР він подавав сигнали світловими

покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, перед стоп-лінією в необхідних випадках зупинялася, не здійснював неправильний обгін чи паркування (зупинку) і рухався в своєму напрямку по смугам руху без порушень, вмикав ближнє світло фар автомобіля в темну пору доби, перетинав перехрестя і світлофорні об`єкти в передбаченому законом і ПДД порядку, надавав витребовувані документи в передбаченому законом порядку, вмикав аварійну світлову сигналізацію. Взагалі позивач заперечує, що він дійсно здійснив проїзд тієї ділянки дороги в той час, від Правил дорожнього руху не відступав.

Суд констатує, що жодних належних доказів чи то матеріалів, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення, як то належним чином оформлена фото-, відеофіксація безпосередньо порушення (а потім бесіда з ним чи інш.) позивачем правил дорожнього руху за обставин вказаних в оскаржуваній постанові, сторона відповідача суду не надала, а надані не ідентифікують позивача, як водія сфотографованого авто. Не наданий диск технічної фіксації порушення, а фото не чітке і декілька разів перезняте, чим втрачена можливість ідентифікації порушника.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).
Як вбачається із оскаржуваних постанов, у них відсутнє зазначення доказів, на яких грунтувався висновок інспектора про вчинення адміністративного правопорушення. Стороною відповідача також не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів вини позивача до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, посилання представника органу владних повноважень на порушення позивачем п. 12.9(б) Правил дорожнього руху щодо порушення руху будь-якими доказами не підтверджені, а тому зазначені позивачем обставини в обгрунтування позову не спростовані.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваних постановах, порушення вимог п. 12.9(б) Правил дорожнього руху України, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, і був переконаний, що рухається правильно по смугам руху в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху, документи надавав.

Під час керування автомобілем позивачем раніше не було допущено порушень ПДР України, вказаного працівника УПП бачив та виконував його вимоги про перестроювання зі смуги в іншу смугу руху, поворот, зупинку і рух та виконав всі передбачені правилами дорожнього руху України дії про швидкість, обгін, зупинку та стоянку, перетинання перехрестя і світлофору, а потім продовжив рух. В даній постанові відсутні дані, які характеризують особу позивача та його майновий стан. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі.

В постанові не зрозуміло і інспектором не відображено чому саме такий штраф і за яке порушення накладено на позивача, не вказано чому саме так і як індивідуалізоване покарання та інш..

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором ПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанови 2АВ № 00048475 і 2АВ № 00043611 від 01 червня 2022 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід вважати як винесені бездоказово, вони основані на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому їх слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанову серії 2АВ № 00048475 від 01 червня 2022 року, винесену інспектором патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кривута Романом Ярославовичем про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження по цій адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення по вказаній постанові, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Постанову серії 2АВ № 00043611 від 01 червня 2022 року, винесену інспектором ВУСАФППДР УБД Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кондратюк Євгенією Дмитрівною про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження по цій адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення по вказаній постанові, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в Третій апеляційний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 286 КАС України з урахуванням положень п. 3 Розділу VI ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ КАС України.

Суддя -