Справа № 640/28299/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ПФ України в м.Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення пенсійних виплат і не врахування довідок ФЕУ СБУ: від 17.05.2012 №21/3/2-1515/29 у період з 01.05.2012 по 01.01.2018; від 06.04.2018 №21/3/2-133М/30 у період з 01.01.2018 по 01.04.2019; від 28.08.2020 №21/3/2-9878-866 у період з 01.04.2019;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату позивачу пенсію у розмірі 74% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, зазначеного у довідках: від 17.05.2012 №21/3/2-1515/29 за період з 01.05.2012 по 01.01.2018; від 06.04.2018 №21/3/2-133М/30 за період з 01.01.2018 по 01.04.2019; від 28.08.2020 №21/3/2-9878-866 за період з 01.04.2019;

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 74% до 70%;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку і виплати з 05.03.2019 100% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату позивачу пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 (щодо частини позовних вимог) позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в м.Києві щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.04.2019, зобов`язано ГУ ПФ України в м.Києві провести ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 74 відсотки грошового забезпечення, зазначеного у довідці Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 28.08.2020 №21/3/2-9878-866 (з урахуванням фактично виплачених сум). Відмовлено у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій ГУ ПФ України в м.Києві щодо зменшення ОСОБА_1 пенсійних виплат і не врахування довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 28.08.2020 №21/3/2-9878-866.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу в частині позовних вимог про: визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення пенсійних виплат і не врахування довідок ФЕУ СБУ від 17.05.2012 №21/3/2-1515/29 у період з 01.05.2012 по 01.01.2018, від 06.04.2018 №21/3/2-133М/30 у період з 01.01.2018 по 01.04.2019; зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату позивачу пенсії у розмірі 74% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, зазначеного у довідках: від 17.05.2012 №21/3/2-1515/29 за період з 01.05.2012 по 01.01.2018, від 06.04.2018 №21/3/2-133М/30 за період з 01.01.2018 по 01.04.2019; визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 74% до 70% у період з 01.01.2018 по 01.04.2019; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення перерахунку і виплати з 05.03.2019 100% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018; зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату позивачу пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу в частині позовних вимог за період з 01.05.2012 по 01.04.2019 для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що перерахунок пенсії провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком, в той же час, позивач не міг знати про зміни в оплаті праці співробітників СБ України до отримання відповідних довідок і лише внаслідок ознайомлення з матеріалами пенсійної справи позивачем встановлено, що з травня 2012 року відповідач безпідставно обмежував пенсійні виплати не здійснюючи перерахунок пенсії на підставі наявних в пенсійній справі довідок. Крім того апелянт посилається на норми ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. Будь-які його письмові пояснення щодо строків звернення позивача до суду з даним позовом матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч.2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5 - 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Беручи до уваги, що позивачем в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, яка зазначена в п.3 ч.1 ст.294 КАС України, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.ст.311-312 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.11).

28.09.2020 позивач звернувся до ГУ ПФ України в м.Києві із клопотанням про надання деталізованого розрахунку виплат з 01.04.2014 та копії його пенсійної справи (а.с.16).

Листом від 30.10.2020 №24866-25583/А-02/8-2600/20 позивачу надано роз`яснення щодо розмірів пенсійних виплат та надіслано копію його пенсійної справи (а.с.18-35).

Вважаючи, що відповідач протиправно не врахував довідки ФЕУ СБУ від 17.05.2012 №21/3/2-1515/29 та від 06.04.2018 №21/3/2-133М/30 та зменшив розмір пенсійних виплат за період з 01.05.2012 по 01.04.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про поновлення строку звернення до суду.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1-4 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри для встановлення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Під таку оцінку можуть потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що збільшення розмірів грошового забезпечення співробітників СБУ у 2012 році відбувалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1222, яка була опублікована в газеті «Офіційний вісник України» від 09.12.2011 у №93 та в газеті «Урядовий кур`єр» від 04.01.2012 у №1.

Підвищення розміру грошового забезпечення співробітників СБУ у 2018 році відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.07.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, яка була опублікована в газеті «Офіційний вісник України» від 13.03.2018 у №20 та в газеті «Урядовий кур`єр» від 24.02.2018 у №39.

Отже, саме на підставі вказаних нормативно-правових актів відбулись зміни у розмірі грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок пенсії позивача. Зазначені акти Уряду були належним чином оприлюднені та є загальнодоступними.

Разом з тим, ч.1, 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів доходить висновку щодо безпідставності тверджень позивача про не застосування до спірних правовідносин строків позовної давності із посиланням на положення ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звернення позивача до Пенсійного органу у вересні 2020 року та отримання у відповідь листа з копією матеріалів пенсійної справи не є підтвердженням, що до цього часу позивач не мав змоги дізнатися про порушення своїх прав, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до відповідача з 01 травня 2012 року, враховуючи, що позивач просить здійснити перерахунок та виплату пенсії саме з цієї дати.

Пенсійні виплати є періодичним щомісячним платежем, а тому в будь-якому разі їх розмір був відомий позивачу щомісячно при отриманні.

Положення ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Разом з тим, в даному випадку відповідачем не було здійснено нарахування відповідних сум підвищення до пенсії, що виключає можливість застосування положень ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №804/4217/18, від 06 жовтня 2021 року у справі №140/3746/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Зазначена позиція також підтримана Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, в якій викладено висновок, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву (звернення за юридичною консультацією) не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Колегія суддів зазначає, що юридична необізнаність позивача не може визнаватися поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки законодавство України у відповідний час оприлюднюється та є загальнодоступним.

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що до моменту його ознайомлення з матеріалами пенсійної справи він не міг знати про можливі порушення його прав з боку Пенсійного органу, оскільки він мав можливість ознайомитись з пенсійною справою у весь період перебування на пенсійному обліку шляхом звернення із відповідною заявою, а збільшення розміру грошового забезпечення для розрахунку розміру пенсій відбувалось на підставі нормативно-правових актів, які були належним чином оприлюднені та перебували у відкритому доступі.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, беручи до уваги, що з позовними вимогами за період з 01.05.2012 по 01.04.2019 позивач звернувся до суду 10.11.2020 (згідно з накладною УДППЗ «Укрпошта» на конверті), то суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, внаслідок чого ухвалою від 05.07.2022 залишив позов в частині позовних вимог без руху та в подальшому, оскільки в заяві про поновлення строку звернення до суду (а.с.83-86) позивач не навів поважних причин для його поновлення, а з матеріалів справи не вбачається поважних причин пропуску такого строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог за вказаний період на підставі ч.2 ст.123, п.п.1, 9 ч.4 ст.169 КАС України.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 08 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.О.Аліменко