Справа № 420/2195/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2195/23
УХВАЛА
08 лютого 2023 року м.Одеса
До Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області ДПП Фльоштєра Артура Васильовича, старшого інспектора УПП в Одеській області ДПП Желязкова Віталія Івановича, в якому просить:
визнати протиправними дії інспектора 2 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Фльоштєра Артура Васильовича та старшого інспектора УПП в Одеській області ДПП капітана поліції Желязкова Віталія Івановича щодо зупинки 01.01.2023 об 11:25 год за адресою: вул. Артилерійська, 13, м. Одеса транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням його ОСОБА_1 ;
визнати протиправними дії інспектора 2 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Фльоштєра Артура Васильовича щодо складення 01.01.2023 відносно нього ОСОБА_1 , протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР;
стягнути з Департаменту патрульної поліції на його ОСОБА_1 , користь розмірі 50 000 грн моральної шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб УПП в Одеській області.
Також позивач просить суд стягнути на його користь судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Статтею 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 20 КАС України встановлені правила розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.
Пунктом 1 ч.1 ст.20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Позивач просить визнати протиправними дії інспекторів щодо зупинки 01.01.2023 транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та визнати протиправними дії інспектора Фльоштєра А.В. щодо складення 01.01.2023 відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР.
Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою.
Статтею 245 КАС України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд вважає, що дії суб`єкта владних повноважень (інспекторів патрульної поліції) по зупинці транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За приписами ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки Верховного Суду, викладених у постановах від 04.03.2019 року (справа №199/7360/17(2-а/199/252/17)), від 10.07.2020 року (справа № 420/647/19).
В постанові від 04.03.2019 року Верховний суд зазначив, що надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги, що позовні вимоги спрямовані саме на визнання протиправними дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважала за необхідне звернути увагу на наступне.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.
Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів (пункти 24-28 постанови ВС).
В постанові ВС від 10.07.2020 року по справі № 420/647/19 Верховний Суд зазначив, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими (пункти 18,19 постанови ВС).
Таким чином, за висновками Верховного Суду всі дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення є невід`ємною складовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за КУпАП.
З урахуванням викладеного суд вважає, що питання, які суддя з`ясовує після одержання позовної заяви у відповідності до ст.171 КАС України, у тому числі щодо відповідності позовної заява вимогам, встановленим ст.ст.160,161,172 цього Кодексу; подання позову у строк, установлений законом; наявності інших підстав, встановлених цим Кодексом, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом, повинен вирішувати компетентний суд, яким в даному випадку є у відповідності до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний.
Відповідно до ч.5,6 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93).
За приписами ст.318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Враховуючи, що у відповідності до п. 1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд вважає, що справа підсудна місцевому загальному суду, який як компетентний суд повинен вирішувати питання у відповідності до ст.171 КАС України щодо наявності підстав, встановлених КАС України для відкриття провадження у справі, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Вирішуючи питання подальшого руху справи, суд з урахуванням положень ч.6 ст.7 КАС України, вважає необхідним на підставі ст. 29 КАС України передати адміністративну справу на розгляд до іншого адміністративного суду.
Згідно зі ст.29 КАС України питання про передачу адміністративної справи розглядається судом, зокрема, у порядку письмового провадження. Питання про передачу адміністративної справи суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.
Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги після залишення її без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Керуючись ст.ст. 19, 20, 29, 248 КАС України, суддя,
Ухвала набирає законної сили у порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. ст. 293-295 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва