Справа № 420/1886/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/1886/22
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Дата і місце ухвалення 11.05.2022р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року по справі №420/1886/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №365781 від 12.05.2021р;

- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області неправомірними щодо винесення незаконного рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року позов частково задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №365781 про скасування дозволу на імміграцію в Україну Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україні, стало надання останньою недійсного свідоцтва про шлюб з громадянином Афганістану ОСОБА_2 . У зв`язку з чим вважає, що рішення міграційного органу про скасування дозволу на імміграції в Україні прийнято законно та обґрунтовано.

У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.02.2017 року громадянка Афганістану ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україні на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (як дружина іммігранта громадянина Афганістану ОСОБА_4 ).

За результатами перевірки поданих позивачем документів, в тому числі свідоцтва про шлюб Верховного суду Ісламської Республіки Афганістан від 08.10.2016р. №4861, 20.10.2017р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про надання громадянці Афганістану ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну.

22.02.2018р. позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

У ході додаткової перевірки матеріалів справи громадянки Афганістану ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 органом встановлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб Верховного суду Ісламської Республіки Афганістан від 08.10.2016р. №4861 останні зареєстрували його 15.09.2013р..

Водночас, у період з 09.01.2009р. по 25.03.2015р. громадянин Афганістану ОСОБА_4 перебував у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже на думку міграційного органу надане громадянкою Афганістану ОСОБА_3 свідоцтво про шлюб з громадянином Афганістану ОСОБА_4 від 08.10.2016р. №4861, з урахуванням положень ч.1 ст. 39 Сімейного кодексу України є нечинним.

З урахуванням встановлених обставин, 12.05.2021 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №365781 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач завернулась до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки встановлена міграційним органом інформація про подання позивачем до міграційного органу недійсного документу є наслідком допущеної Верховним судом Ісламської Республіки Афганістан помилки у свідоцтві про шлюб №4861 від 08.10.2016р. щодо дати його укладення, позов в частині вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно статтею 2 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Законом України «Про імміграцію» (надалі Закон 2491) передбачені умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені.

Частиною першою статті 1 Закону № 2491 визначені поняття:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно п.2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Положення основними завданнями ДМС України, є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Підпунктом 10 п.4 Положення, ДМС здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках.

Підпунктом 33 п.4 Положення передбачено, що ДМС відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства у сфері громадянства.

Питання щодо компетенції відповідача щодо винесення оскаржуваних рішень регулюється нормами Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983)

За змістом п.21 - п.23 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абз.2 п. 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п.64 Порядку №1983 посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію».

При цьому, відповідно до ч.1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для скасування громадянці ОСОБА_6 дозволу на імміграцію в Україну, стала встановлена міграційним органом інформація про надання позивачем до заяви про отримання дозволу на імміграцію в Україну недійсного, відповідно до ч.1 ст. 39 Сімейного кодексу України свідоцтва про шлюб Верховного суду Ісламської Республіки Афганістан №4861 від 08.10.2016р.

Ознайомившись зі змістом висновку ГУ ДМС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в України від 12.05.2021р., судова колегія встановила, що останній ґрунтується виключно на інформації про дату укладення громадянами Афганістану шлюбу вказану Верховним судом Ісламської Республіки Афганістан у свідоцтві про шлюб №4861 від 08.10.2016р. При цьому, інших доказів або посилань у підтвердження факту свідомого надання ОСОБА_1 до міграційного органу у 2017 році неправдивих відомостей, або недійсних документів у висновку міграційного органу не зазначаються.

Водночас, з приводу інформації про дату одруження громадянкою Афганістану ОСОБА_1 з громадянином Афганістану ОСОБА_4 , зазначеною Верховним судом Ісламської Республіки Афганістан у свідоцтві про шлюб №4861 від 08.10.2016р., судова колегія зазначає, що згідно довідки відділу Посольства Республіки Афганістан в Україні №1104 від 12.11.2021р. вірною датою реєстрації шлюбу є 15.09.2015р., дату 15.09.2013 р. вказано помилково.

За наведених обставин, висновок міграційного органу про подання позивачем до заяви про отримання дозволу на імміграцію в Україну недійсного, відповідно до ч.1 ст. 39 Сімейного кодексу України свідоцтва про шлюб Верховного суду Ісламської Республіки Афганістан №4861 від 08.10.2016р. спростовується наявними у справі документами.

На переконання судової колегії, рішення про скасування позивачу дозволу на імміграції в України прийнято міграційним органом передчасно, що як наслідок позбавило іноземця гарантованого Конституцією України права громадянина іншої держави на постійне проживання в Україні за відсутності доведеного факту порушення, визначеного п. 1, ст. 12 Закону, у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення ГУ ДМС України в Одеській області №365781 від 12.05.2021р., та наявність підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.В. Єщенко