Справа № 815/2918/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2023 року

м. Київ

справа №815/2918/18

адміністративне провадження № К/9901/9495/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 (колегія суддів: Стас Л.В., Турецька І.О., Шеметенко Л.П.) у справі №815/2918/18 за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни, треті особи: Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась з позовом до ОСОБА_1 (відповідач -1), державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни (відповідач-2), треті особи: Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про скасування рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни №40281860 від 23.03.2018 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 в первинний стан, шляхом відновлення міжкімнатних перестінків, відновлення балкону замість улаштованої лоджії, відновлення площі вбиральні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 позов задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради посилається на те, що оскаржуване судове рішення не відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №826/12524/18 щодо погодження здійснення будівельних робіт пам`ятника архітектури місцевого значення та стосується застосування ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2020 відкрито касаційне провадження на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача проти задоволення касаційної скарги заперечував.

У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Судами встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири загальною площею -111 кв. м.; житлової - 67,9 кв. м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

23.03.2018 державним реєстратором прийнято рішення № 40281860, яким внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в запис про право власності на зазначену квартиру, а саме: загальну площу приміщення в 111.0 кв. м. та житлову площу в 67,9 кв. м. змінено на 116, 9 кв. м. загальної площі та 62 кв. м. житлової площі.

Підставою для внесення змін у запис про право власності на квартиру були наступні документи: технічний паспорт № НОМЕР_1 від 20.03.2018, декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 64 від 19.03.2018, видана УДАБК Одеської міської ради (в подальшому була скасована).

Як свідчать матеріали справи, у період з 02.02.2018 по 05.02.2018 головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Олещук Ю.А. було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт щодо об`єкту виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 , замовник - ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт №88.

Під час перевірки встановлено порушення ОСОБА_1 ч.1 ст.34, ч.1 ст.37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, у ході перевірки встановлено, що об`єкт, який реконструюється за вищевказаною адресою з наданих та пред`явлених документів, є власністю ОСОБА_1 що підтверджується : договором купівлі продажу від 23.02.2017 серія та номер НВО 114758, власник - ОСОБА_1 ; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 23.02.2017 індексний номер - 81058581, номер запису про право власності - 19159267, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, загальна площа - 111,0 (м.кв). власник - ОСОБА_1 ; технічним паспортом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленим КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 20.10.2016 №б/н, виконавець - ОСОБА_8 .

Під час заходу оглядово встановлено, що виконано будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3 а саме: улаштовано додаткове приміщення з вхідною групою з номеру приміщення « 7»; - з балкону, до якого доступ з номеру приміщення « 2» улаштовано лоджію; - дверний отвір між кімнатами літ. « 3» та літ. « 4» зміщено в сторону фасадної стіни; - вбиральню літ. « 8» збільшено. Також, планувальна схема не відповідає наявному технічному паспорту від 20.10.2016 реєстраційний №б/н виготовленого Одеським міським КП «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» наданого представником замовника гр. ОСОБА_1 . Відповідно до даних державного реєстру нерухомих пам`ятників України встановлено, що будинок за вказаною адресою побудований в ІІ половині XIX століття, прийнятий під охорону держави на підставі рішення виконавчого комітету Одеської обласної державної адміністрації №580 від 27.12.1991 та наказом Міністерства культури і туризму від 20.06.2008 за №728/0/16-08, як пам`ятник архітектури місцевого значення, охоронний номер №595- ОД. Відповідно до ДСТУ-Н Б В. 1.2-16-2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва» та п. 8 ст.32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зі змінами від 17.01.2017 №18І7-VII об`єкт відноситься до класу наслідків ССЗ.

Постановою головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Олещук Ю.А. №47 від 09.02.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 34 000,00грн.

Приписом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 05.02.2018, з метою усунення виявлених порушень, до ОСОБА_1 була звернена вимога про усунення у строк до 05.04.2018 порушень містобудівного законодавства, а саме: щодо отримання документу дозвільного характеру на початок виконання будівельних робіт, які відповідають проектній документації.

Посадовими особами управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини було проведено огляд стану та зроблені фотофіксації об`єкта культурної спадщини, розташованого у Центральному історичному ареалі м Одеси, про що складено відповідний акт №19/18 від 15.03.2018.

Приписом Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини №01-15/18 рзд від 12.03.2018, виданого ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням перевіркою переобладнання та пристосування кв. АДРЕСА_1 без відповідної дозвільної та проектної документації, зобов`язано протягом 3-х робочих днів з моменту отримання припису надати на адресу управління щодо виконаних робіт - дозвільну, правову та науково-проектну документацію погоджену з відповідними органами культурної спадщини, у разі відсутності - привести конструкції квартири зазначеної пам`ятки до належного первинного стану.

19.03.2018 управлінням ДАБК Одеської області було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), а саме: реконструкція квартири АДРЕСА_1 , замовник - ОСОБА_1 .

Розпорядженням голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.04.2018 №116 «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 в первинний стан» було зобов`язано громадянку ОСОБА_1 до 20.04.2018 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , у первинний стан та повідомлено, що у разі невиконання п.1 цього розпорядження в установлений термін, юридичному відділу райадміністрації зазначено про необхідність звернутись до суду про приведення самовільно реконструйованої квартири в первинний стан.

Судом також встановлено, що наказом виконуючого обов`язки начальника Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/110ДАБ від 11.05.2018 було скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 64 від 19.03.2018 «Реконструкція квартири АДРЕСА_4 », замовник - ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_5 є об`єктом культурної спадщини, яка рішенням Одеського облвиконкому від 27.12.1991 № 580 - прийнята під охорону держави як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення («Будинок прибутковий Шульберга», II пол. XIX ст.), охоронний номер: 595-Од.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт самочинно здійсненої реконструкції квартири в будинку, який є пам`яткою архітектури, із порушенням визначеного чинним законодавством порядку для проведення такої реконструкції та про наявність підстав для зобов`язання відповідача, за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру в первинний стан. Крім того, державним реєстратором прав на нерухоме майно протиправно внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до запису про право власності відповідача на реконструйовану квартиру без отримання відповідного документу, що згідно вимог діючого законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що виникненню права власності у відповідача на реконструйовану квартиру, виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на новостворене нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які прийняли до експлуатації закінчений після будівництва об`єкт. В зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на нежитлове приміщення було набуте відповідачем в результаті проведення державними органами законодавчих процедур, то відповідальність за такі дії (навіть якщо припустити, що вони були проведені з помилкою) не може покладатися на відповідача, який розраховував на належність та легітимність таких процедур. Після реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, а скасування реєстрації такої декларації не може нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання права власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №826/12524/18, у якій позивач посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, предметом спору був припис Міністерства культури України від 19.07.2018 № 1/22-18, яким зобов`язано негайно припинити проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на об`єкті «Будівництво багатофункціонального комплексу» по вул. Старонаводницькій, 42-44 у Печерському районі м. Києва, як таких, що ведуться з порушенням вимог частини третьої статті 32, статті 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, надати пояснення щодо виявлених фактів .

Як встановлено судами об`єкт будівництва по АДРЕСА_6 розташований в безпосередній близькості до охоронної (буферної) зони об`єкту Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО - ансамблю Києво-Печерської Лаври та знаходиться в межах Центрального історичного ареалу, в зоні регулювання забудови І категорії, в ландшафтній охоронній зоні згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10.10.1998 № 976, від 16.07.1979 № 920, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979.

Судами також встановлено, що 28.12.2016 позивачем отримано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_6 для будівництва багатофункціонального комплексу, якими зокрема передбачено:

виконати вимоги статті 20 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про охорону культурної спадщини», рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2001 № 979;

отримати позитивний висновок та дозвіл на виконання будівельних робіт у державних органах охорони культурної спадщини згідно вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Враховуючи, що відповідний дозвіл отримано не було, вказане стало підставою для проведення відповідачем візуального обстеження та винесення оскаржуваного припису.

Підставою для звернення до суду із цим позовом, став, на думку позивача, висновок, що під час винесення оскаржуваного припису відповідачем не дотримано процедуру перевірки, визначену Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Під час розгляду справи №826/12524/18 Верховний Суд дійшов висновку, що під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме - Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.

Приймаючи оскаржуване рішення Мінкультури фактично не здійснювало заходів державного контролю, оскільки не перебувало на території будівництва, не здійснювало перевірку суб`єкта містобудівної діяльності, а лише вживало охоронних заходів шляхом проведення візуального огляду та перевірку електронної бази даних.

Haтомість, у справі № 815/2918/18, яка розглядається, предметом позову є скасування рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни №40281860 від 23.03.2018 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 в первинний стан, шляхом відновлення міжкімнатних перестінків, відновлення балкону замість улаштованої лоджії, відновлення площі вбиральні, який абсолютно відрізняється від предмета у справі № 826/12524/18.

Фактичні обставини та підстави позову, у справі, що розглядається також відмінні від наведених у справі № 826/12524/18.

Відтак аналіз зазначеної Управлінням ДАБІ в Одеській області постанови Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18, на яку зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваного судового рішення не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними, що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України за цією касаційною скаргою.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 328 КАС України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. У разі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Згідно пункту 3 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

Наведені правові норми дають підстави дійти висновку про те, що право на касаційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки.

Встановлено, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не було стороною та не приймало участі у справі під час її розгляду у судах попередніх інстанцій.

Відкриваючи касаційне провадження у справі, питання про порушення постановою суду апеляційної інстанції прав, свобод, інтересів та обов`язків Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не вирішувалось, оцінка судом не надавалась.

Звертаючись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не обґрунтувало, яким чином оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції порушено його права, свободи, інтереси та обов`язки.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження можливого порушення прав, свобод, інтересів та обов`язків скаржника у вказаних правовідносинах.

Отже, з огляду на наведені вимоги закону, у цьому випадку справа не підлягає касаційному розгляду, оскільки судовим рішенням у даній справі питання про права, свободи, інтереси та обов`язки Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не вирішувалось, а тому касаційне провадження за її касаційною скаргою підлягає закриттю також і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 339 КАС України.

Керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук