Справа № 521/17463/22
Суддя: Мурзенко М. В.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/31/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Попов М. С. звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної митної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил.

Позов обґрунтований тим, що в.о. заступника начальника Одеської митниці 20 жовтня 2022 року було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0812/50000/22, якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, що виразилось в тому, що позивач неодноразово в період з 2016 по 2021 рік ввозив на митну територію України автомобіль Toyota Voxy, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації російська федерація), кузов № НОМЕР_2 в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», надавши при митному оформленні паспорт громадянина російської федерації, при цьому маючи статус резидента України з огляду на наявну в нього посвідки на право постійного проживання в Україні. Вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що він не є резидентом України, оскільки протягом останніх років більшу частину часу (більше 183 днів на рік) перебував за кордоном, пропуск митним органом строку накладення адміністративного стягнення з огляду на систематичне ввезення позивачем вказаного транспортного засобу на митну територію України з 2016 року, відсутності визначення відповідачем митної вартості автомобіля, застосування до позивача санкції згідно з нормою закону, що була визнана неконституційною (абз 2 ст. 485 МК України).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2022 року було поновлено позивачу строк на звернення до адміністративного суду, відкрито провадження у справі.

Одеською митницею державної митної служби було надано відзив на адміністративний позов, якому посилаючись на відсутність порушень закону при винесенні оскаржуваної постанови, вірне визначення статусу позивача як резидента України, оскільки позивач перебував на території України більш ніж 183 дні на рік, представник митниці просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника митниці.

В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, матеріали справи про порушення митних правил, наданих відповідачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є громадянином російської федерації, що підтверджується копією його паспорту (а.с. 20), має право на постійне проживання в Україні, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання, має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 з 20.05.2015 р. (а.с. 17-18), має ідентифікаційний номер платника податків в Україні, що підтверджується копією відповідної довідки (а.с. 52)

Позивач також має зареєстроване місце проживання в російській федерації за адресою АДРЕСА_2 з 01.01.1999 р. (а.с. 21).

Позивачу на праві власності належить транспортний засіб автомобіль Toyota Voxy, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації російська федерація), кузов № НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 53).

Вказаний транспортний засіб позивач неодноразово ввозив на територію України в митному режимі тимчасового ввезення до 1 року, останній раз 24 травня 2021 року, що підтверджується роздруківкою з бази даних митниці (а.с. 55)

Згідно відміток про перетин державного кордону України, наявних в паспорті позивача для виїзду за кордон, позивач перебував на території України в періоди часу з 21.04.2019 року по 23.04.2019 року (в зазначену дату кордон перетинався двічі), з 23.04.2019 року по 18.10.2019 року, з 22.06.2020 року по 16.11.2020 року, з 18.05.2021 року по 24.05.2021 року (в зазначену дату кордон перетинався двічі), з 24.05.2021 року по 07.11.2021 року, в`їхав на територію України 27 травня 2022 року. (а.с. 28).

Відповідно до ст. 380 МК України (в редакції станом на 24.05.2021 року), тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Наведені норми встановлюють різні режими митного контролю та сплати митних платежів в залежності від правового статусу громадянина, який здійснює ввезення транспортного засобу для особистого користування, розрізняючи два статуси: нерезидента і резидента.

Правовий статус резидента/нерезидента України визначається нормами Митного та Податкового кодексів України.

Відповідно до підпункту "в" пункту 33 та підпункту "в" пункту 50 статті 4 МК резидентом визнаються фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном. Нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Згідно з нормами абзаців першим - шостим підпункту "в" підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 ПК резидентом є фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Визначення фізичних осіб - нерезидентів у ПК здійснено від зворотного: якщо особа не визнається резидентом за жодним з критеріїв, передбачених в абзацах 4-10 підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, вона вважається нерезидентом, про що зазначено в абзаці сьомому цього підпункту.

Отже, одне лише перебування у громадянстві іншої держави не підтверджує статус особи як нерезидента.

Суд вважає, що позивач є резидентом України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання (18.05.2015 р.) така посвідка видавалась іноземцям, які іммігрували в Україну на постійне проживання (ч. 1 ст. 4 вказаного Закону).

Таким чином, отримання позивачем вказаної довідки свідчить про самостійне визначення ним як свого постійного місця проживання території України, місце проживання позивача зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , що відповідно до абз.10 п.14.1.123 ст. 14 ПК України є достатньою підставою для визнання позивачем резидентом. При цьому тривалість перебування такої особи на території України протягом певного часу для визнання такої особи резидентом правового значення не має.

Стаття 485 МК передбачає адміністративну відповідальність (штраф в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів) у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Оскільки при ввезенні автомобіля на митну територію України позивач мав статус резидента і на території України повинен був користуватися документами резидента України, водночас для підтвердження свого права на спрощений митний режим як нерезидента пред`являв паспорт громадянина російської федерації, позивач діяв умисно з метою ухилення від сплати митних платежів і відповідач правомірно виніс постанову про визнання позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 485 МК.

Таке застосування норми статті 485 МК відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 21.05.2021 у справі №725/6187/16-а, постанові від 13.06.2022 р. по справі № 720/198/16-а.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, що виразилось в тому, що він, будучи резидентом України, при неодноразовому ввезенні на митну територію України (останній раз 24 травня 2021 року) належного йому автомобіля Toyota Voxy, днз. НОМЕР_1 (країна реєстрації російська федерація), кузов № НОМЕР_2 в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», надаючи при митному оформленні паспорт громадянина російської федерації, при цьому маючи статус резидента України з огляду на наявну в нього посвідку на право постійного проживання в Україні, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів при ввезенні вказаного автомобіля.

Згідно із частиною 1 статті 467 МК, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Триваючими визнаються правопорушення, які почались з якоїсь протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку.

Діяння позивача характеризуються тривалим невиконанням встановленого МК обов`язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №490/11485/16-а, від 17.10.2018 у справі №607/175/17, від 17.10.2018 у справі №607/8848/15-а, від 17.10.2018 у справі №448/234/16-а, від 24.10.2018 у справі №464/7796/16-а, від 05.11.2018 у справі №448/628/16-а (2-а/448/49/16).

Контролюючі органи вправі проводити перевірки платників податків після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення, зокрема, в разі отримання інформації від уповноважених органів про недостовірність наданих особою, яка ввозить товар на митну територію України, даних, незалежно від обізнаності особи щодо дійсного змісту таких даних.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09.07.2019, яка була ухвалена у справі №1840/2871/18 (провадження №К/9901/14852/19).

Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки правопорушення, вчинене позивачем, носить триваючий характер, й було виявлено 27 травня 2021 року при перетині ним державного кордону України (встановлено наявність в нього посвідки на постійне проживання в Україні), при винесенні оскаржуваної постанови митним органо було дотримано строків притягнення позивача до відповідальності, передбачених ст. 467 МК України.

Суд відхиляє доводи сторони позивача щодо невизначення митної вартості ввезеного позивачем автомобіля, оскільки з розрахунку суми митних платежів (а.с. 58) вбачається, що митним органом була визначена вартість автомобіля в сумі 3000 доларів США, доказів того, що вказану вартість було визначено невірно, суду не надано.

Суд частково погоджується з аргументами сторони позивача щодо невідповідності абзацу другого ст. 485 МК України в частині визначення санкції за вчинення правопорушення в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Так, рішенням Другого сенату Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2022 від 15 червня 2022 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абзац другий статті 485 Митного кодексу України.

Пунктом 2 вказаного рішення було передбачено, що абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На виконання вказаного рішення, Законом України від 16.11.2022 року «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо врегулювання питання притягнення до адміністративної відповідальності за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів» було внесено зміни до ст. 485 МК України шляхом викладення її в новій редакції та встановлено розмір штрафу за вказані в ній правопорушення в розмірі від 50 до 150 відсотків несплаченої суми митних платежів. Вказаний Закон набув чинності 15.12.2022 р.

Суд зауважує, що на момент розгляду справи положення абз. 2 ст. 485 МК України були визнані неконституційними, проте відповідач був позбавлений можливості визначити розмір штрафу в іншій, ніж зазначено в оскаржуваній постанові, сумі з огляду на встановлення строку втрати чинності вказаною нормою Закону, проте, виходячи з засад верховенства права, справедливості та розумності вважає за необхідне змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, й визначити позивачу захід стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків несплаченої суми митних платежів. Розмір штрафу визначений судом з урахуванням триваючого характеру правопорушення.

Відповідно до наданого митним органом розрахунку (а.с. 58), сума несплачених позивачем митних платежів складає 86 562 грн. 47 коп.

Враховуючи, що судом при розгляді справи не було встановлено неправомірності дій митниці при винесенні оскаржуваної постанови, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відшкодування стороні позивача понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 9, 72-74, 77, 90, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Змінити захід стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, застосований до ОСОБА_1 постановою виконуючого обов`язки заступника начальника Одеської митниці Державної митної служби України № 0812/50000/22 від 22 жовтня 2022 року: застосувати до ОСОБА_1 на підставі ст. 485 МК України адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 86 562 грн. 47 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строк визначений ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги після його апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09 лютого 2023 року.

Головуючий: