Справа № 2а-10234/09/0470
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Оскільки я не погоджуюсь з ухваленою у цій справі постановою Верховного Суду від 07.02.2023, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.
Як встановлено у цій справі, Офіс ВПП ДФС (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську зі стадії апеляційного перегляду справи) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного підприємства «Комбінат Придніпровський» (далі - ПрАТ «Комбінат Придніпровський», Товариство, відповідач), в якому просив стягнути з Товариства в дохід держави грошові кошти вартості товару в розмірі 4853794, 70 грн.
Обґрунтовуючи позов, Офіс ВПП ДФС зазначав, що під час аналізу додатку 5 до декларацій з податку на додану вартість (далі - ПДВ) було встановлено, що за період з січня по березень 2009 року у ПрАТ «Комбінат "Придніпровський" були взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Т.Г.К.». Так, згідно з договором від 01.01.2009, данними декларацій з ПДВ та податковими накладними ТОВ «Т.Г.К.» здійснював постачання молока на адресу ПрАТ «Комбінат "Придніпровський"; обсяг операцій складає 4853794,70 грн, в тому числі, ПДВ - 808965,70 грн. Вищевказані суми по податковим накладним включені відповідачем до податкового кредиту у відповідних періодах 2009 року. В частині закупівлі молока ТОВ "Т.Г.К." мало взаємовідносини з ПП "Курара Плюс" та ПП "ЦеPAPA". Позивач стверджував про наявність фактів нікчемності договорів між зазначеними контрагентами, укладеними протягом 2008 року та липня 2009 року. Позивач доводив, що договір купівлі-продажу молока від 01.01.2009 між ПрАТ «Комбінат «Придніпровський» та ТОВ «Т.Г.К.» є таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, відтак, згідно з нормами статей 215, 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є нікчемним. На переконання Офісу ВПП ДФС, зазначене підтверджує наявність правових підстав для застосування до договору купівлі-продажу молока наслідків, що передбачені статтею 208 Господарського кодексу України (далі - ГК України), оскільки ТОВ «Т.Г.К.» виписало податкову накладну в порушення чинного законодавства і не мало на меті сплачувати до бюджету суму ПДВ з ціни товару, а Товариство віднесло таку суму ПДВ до складу податкового кредиту (чим зменшило податкові зобов`язання відповідного звітного періоду), що свідчить про намір на настання неправомірних наслідків у обох контрагентів.
Розглядаючи цей позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди відповідно до статті 207 Господарського кодексу України та статті 228 ЦК України є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Встановивши обставини цієї справи, дослідивши надані на їх підтвердження докази, а також проаналізувавши позицію позивача у спірних правовідносинах, суди дійшли висновку, що позивач не довів фактів, які свідчили б про не відповідність змісту угоди (договору про закупівлю молока від 01.01.2009 №20) дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків, і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеної угоди; не надав рішення або вироку суду, в яких було б встановлено умисел конкретних фізичних осіб, що уклали угоду від імені юридичних осіб, з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства. За висновком судів, сам по собі договір № 20 «Про закупку молока» не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства; на час його укладення та виконання сторони були належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість. Якщо контрагент за договором не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету чи подачі звітності до контролюючих органів, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього та не є підставою для висновку про нікчемність укладених угод. Зазначені висновки стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Окремо суд апеляційної інстанції відхилив пояснення представника позивача про наявність постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2014, якою директора ТОВ «Т.Г.К.» визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 205 КК України, оскільки кримінальна справа відносно директора ТОВ «Т.Г.К.» та постанова не були доводами ні при подачі позову до суду, ні при подачі апеляційної скарги.
Саме на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України Верховний Суд і відкрив касаційне провадження у цій справі ухвалою від 09.10.2020.
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення у справі на цій підставі, Верховний Суд у постанові від 07.02.2023 застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, і зазначив, що у касаційній скарзі Офіс ВПП ДПС не наводить доводів, що Товариство самостійно внесло до первинних документів недостовірну інформацію щодо придбаного товару та/або щодо його постачальника. Так само позивач не зазначає та не надає доказів, що Товариство було обізнане щодо недостовірності даних про постачальника товару в первинних документах, на підставі яких сформувало показники податкового обліку щодо сум податкового кредиту. В матеріалах справи відсутні докази, що у відповідача були обґрунтовані підстави сумніватись у достовірності відомостей в первинних документах щодо постачальника. Також суд звернув увагу, що доводів такого змісту, так само як і доводів, що відповідач діяв без належної обачності, використовуючи первинні документи для цілей податкового обліку, Офіс ВПП ДПС у касаційній скарзі не наводив.
Суд відхилив також і посилання позивача на постанову Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 18.07.2014 у справі №199/9012/13-к, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.07.2022, відповідно до якої вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 Кримінального кодексу України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача (платника податків). Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності. Суд зазначив, що як свідчить зміст постанови Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 18.07.2014 у справі №199/9012/13-к, суд не встановив жодних обставин щодо діяльності саме ПрАТ «Комбінат Придніпровський».
Однак, на моє переконання, предмет спору у цій справі не охоплював правомірність формування даних бухгалтерського і податкового обліку ПрАТ «Комбінат Придніпровський», а так само дослідження реальності господарських операцій відповідача з його контрагентами.
Виключно під час розгляду справ, пов`язаних із порушеннями платниками податків вимог податкового законодавства, що призвели до порушень у податковому обліку, в тому числі внаслідок здійснення господарських операцій, які не мали на меті реального настання наслідків, передбачених укладеною угодою, і слід досліджувати правильність оформлення первинних документів, досліджувати реальний рух активів та зміну майнового стану платника податків, як підстави для формування податкового кредиту або витрат. Саме у таких спорах є усталеними висновки Верховного Суду, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Слід зазначити, що у спорах, пов`язаних із дослідженням реальності господарських операцій, контролюючий орган заперечує обставину фактичного здійснення сторонами договору самої господарської операції і, як наслідок, правильність формування даних бухгалтерського і податкового обліку. Однак, у справах, пов`язаних із недійсністю правочину, контролюючий орган ставить під сумнів саме дійсність такого договору (його нікчемність) з моменту його укладення з огляду на мету, з якою він укладався.
Відповідно, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, у цій справі необхідною умовою було доведення контролюючим органом факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.
У касаційній скарзі Офіс ВПП ДПС посилався на постанови Верховного Суду у справах, у яких предметом розгляду були податкові повідомлення-рішення, якими платникам податків (позивачам у справах) збільшено суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що зумовлено висновками контролюючих органів (відповідачами у справах) про безтоварний (нереальний) характер господарських операцій позивачів, фінансові результати яких платники податків відобразили у податковому та бухгалтерському обліках.
Саме про нереальність господарських операцій за ланцюгом постачання до ПрАТ «Комбінат Придніпровський» зазначає контролюючий орган у касаційній скарзі, а з огляду на встановлений факт формування покупцем (відповідачем у справі - Товариством) податкового кредиту з ПДВ, який попередньо не був сплачений постачальником (ТОВ «Т.Г.К») до бюджету, контролюючий орган доводить, що саме правочин з кінцевим споживачем вчинено всупереч інтересам держави і суспільства та має наслідком стягнення з покупця усіх коштів на користь держави.
Вважаю, що ототожнення предметів доказування у справах, пов`язаних із дослідженням реальності господарських операцій, зі справами, пов`язаними із недійсністю правочинів та застосуванням наслідків їх недійсності, встановлених ЦК України і ГК України, є помилковим, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати такі справи подібними.
Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що подібність правовідносин означає, зокрема тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У зазначених Офісом ВПП ДПС постановах Верховного Суду, а так само у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, відсутні висновки щодо застосування норм статей 203, 228 ЦК України. Предмет спору у цих справах, як і предмет доказування, є іншим, ніж у справі, у якій подано касаційну скаргу. Відповідно, вказані постанови Верховного Суду ухвалені у справах, правовідносини у яких не є подібними до правовідносин у справі, у якій подано касаційну скаргу.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Суддя: Микола ГІМОН