Справа № 420/17545/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2020 р., у зв`язку з порушенням строків її виплати;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування компенсації втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 та деталізованого у Додатку до цієї постанови, в розмірі 303 728,15 грн. (триста три тисячі сімсот двадцять вісім грн. 15 коп.) втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01 січня 2016 р. по 30 квітня 2020 р. включно, у зв`язку з порушенням строків виплати, за весь час затримки її виплати з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати 09.11. 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року у справі №420/213/20 Управління почало з 01 травня 2020 року виплачувати позивачу пенсію в належному розмірі, встановленому судом. Та здійснило нарахування суми недоотриманої до належного розміру пенсії за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2020 року, що видно із витягу із реєстра рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою в розмірі 494 618,51 грн, що підтверджується розрахунком на доплату за пенсійною справою від 14.04.2020 р.

Позивач зауважив, що претензії до правильності нарахування цієї суми недоотриманої пенсії та до періоду її нарахування (з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2020 року) у нього відсутні.

Однак, виплату нарахованої недоотриманої пенсії з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2020 року в розмірі 494 618,51 грн. Управління здійснило 09 листопада 2022 року, тобто з порушенням строків виплати кожної щомісячної недоотриманої суми пенсії в цьому періоді.

Позивач звернувся 10.11.2022 р. до Управління із заявою з проханням здійснити нарахування відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02 2001 р. № 159 та деталізованого у Додатку до цієї постанови, та здійснити виплату позивачу компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01 січня 2016р. по 30 квітня 2020р. включно, у зв`язку з порушенням строків виплати, за весь час затримки її виплати з 01 січня 2016р. по день фактичної виплати 09 листопада 2022 року.

Проте, Управління листом від 25.11.2022 р. за №19602-17133/Д-02/8-1500/22 відмовило у виплаті компенсації втрати цих доходів.

Вважаючи таку бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправною та такою, що порушує право на належний соціальний захист, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 12.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

22.12.2022 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 по справі № 420/213/20, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 по справі № 420/213/20, Головним управлінням 14.04.2020 проведено перерахунок пенсії. Нарахована доплата пенсії в сумі 494618,51 грн зарахована на поточний рахунок Позивача.

Головне управління при виплаті доплати пенсії діяло у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, законами України, а також з використанням повноважень з метою, якою ці повноваження надано, обґрунтовано, безпосередньо, добросовісно та розсудливо і жодним чином не порушило права та законні інтереси Позивача.

Відповідач зазначив, що Позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутня обов`язкова умова, зокрема, утворена доплата має характер разового платежу. Таким чином, враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, зазначена Позивачем сума боргу ніяким чином не може бути використана в контексті ст. 2 Закону № 2050-III.

Також відповідач вважає необґрунтованою позовну вимогу щодо стягнення з Головного управління на користь Позивача компенсації втрати частини доходів в розмірі 303728,15 грн. та зазначає, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відтак, за результатами розгляду адміністративної справи суди уповноважені прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення, а не про стягнення конкретних сум грошових коштів.

У свою чергу, самостійний розрахунок Позивачем суми заборгованості є неналежним доказом по справі, оскільки це виключна компетенція Головного управління.

Інших заяв та клопотань станом на час розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 420/213/20, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 р., адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 січня 2016 року, за результатом її перерахунку на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 по справі № 420/1640/19-а;

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення за результатом перерахунку пенсії на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 по справі № 420/1640/19-а з 01 січня 2018 року розміру пенсії ОСОБА_1 внаслідок її перерахунку на підставі Постанови КМУ від 21 лютого 2018 р. N 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року, перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення, визначеного рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 по справі № 420/1640/19-а відповідно до вимог ч. З ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, виходячи з окладу за військовим званням - 135 грн, посадового окладу - 1450 грн, процентної надбавки за вислугу років - (35%) 554,75 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1069,88 грн., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,50 грн, премії за підсумками роботи (1679,3%) 24 350,0 грн, та з урахуванням: збільшення розміру пенсії інвалідам війни на 25 відсотків, визначеного постановою КМУ від 28 грудня 2011 р. № 1381 Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення; підвищення у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України Про Державний бюджет України у відповідному місяці, що передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та цільової грошової допомоги на прожиття, встановленої Законом України Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, без обмеження її максимального розміру, без зменшення її розміру з 01 січня 2018 року, та здійснити виплату пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 січня 2016 року, в тому числі з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

08.04.2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 420/213/20 набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України здійснило перерахунок пенсії.

Відповідно Розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії (пенсійна справа №) від 14.04.2020 року доплата пенсії позивача становить 504 693, 33 грн.

Нарахована доплата в сумі 494 618,51 грн. (з урахуванням податків) зарахована на поточний рахунок позивача 09.11.2022 року, що підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача.

10.11.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити нарахування відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02 2001 р. № 159 та деталізованого у Додатку до цієї постанови, та здійснити виплату позивачу компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01 січня 2016р. по 30 квітня 2020р. включно, у зв`язку з порушенням строків виплати, за весь час затримки її виплати - з 01 січня 2016р. по день фактичної виплати 09 листопада 2022 року.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 25.11.2022 року №19602-17133/Д-02/8-1500/22 повідомив, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, позивач вимагає здійснити виплату компенсації частини доходів, отримання яких вирішено у судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні. Крім того, проведення розрахунку компенсації не було предметом судового розгляду по справі №420/213/20, а тому вчинення таких дій Головним управлінням виходитиме за межі зобов`язань, покладених судовими рішеннями.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі за текстом - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2001 року №159 (далі за текстом - Порядок № 159).

Відповідно до положень статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого і органу (особи).

За змістом статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 3,4 Закону №2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Положеннями пункту 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені із порушенням строків доходи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч.3 ст.14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 420/213/20, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 р., адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року, перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення, визначеного рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 по справі № 420/1640/19-а відповідно до вимог ч. З ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, виходячи з окладу за військовим званням - 135 грн, посадового окладу - 1450 грн, процентної надбавки за вислугу років - (35%) 554,75 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1069,88 грн., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,50 грн, премії за підсумками роботи (1679,3%) 24 350,0 грн, та з урахуванням: збільшення розміру пенсії інвалідам війни на 25 відсотків, визначеного постановою КМУ від 28 грудня 2011 р. № 1381 Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення; підвищення у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України Про Державний бюджет України у відповідному місяці, що передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та цільової грошової допомоги на прожиття, встановленої Законом України Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, без обмеження її максимального розміру, без зменшення її розміру з 01 січня 2018 року, та здійснити виплату пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 січня 2016 року, в тому числі з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 420/213/20 відповідач провів перерахунок пенсії позивачу, доплата за період з січня 2016 по квітень 2020 склала 494 618,51 грн., проте нарахована сума доплати виплачена позивачеві лише 09.11.2022 року.

Доводи відповідача, що ним своєчасно виплачено розмір донарахованої пенсії на підставі рішення суду та така виплата мала разовий характер, а тому компенсації не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

З огляду на викладене, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з дати втрати частини доходу по дату нарахування спірної суми, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладеним у постанові від 23.12.2020 р. по справі №640/7975/15-а.

Разом з цим, реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

На підставі викладеного суд зазначає, що визначення судом конкретної суми компенсації втрати грошових доходів є втручанням в дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на викладене, суд, враховуючи, що фактична виплата недоотриманої пенсії нарахована 09.11.2022 року, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини пенсії за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2020 р., у зв`язку з порушенням строків її виплати; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2020 р., у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за весь час затримки її виплати з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати 09.11.2022 року.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2020 р., у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2020 р., у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за весь час затримки її виплати з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати 09.11.2022 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук