Справа № 320/14519/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеко Констракшн" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеко Констракшн» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.09.2021 форми «Р» про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму 229166,00 грн за основним зобов`язанням, та 22917,00 грн, складене Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.04.2021 форми «П» про зменшення позивачу від`ємного значення податку на прибуток в частині суми 1160834,00 грн, складене Головним управлінням ДПС у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 30.09.2021 форми «Р» № та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 30.04.2021 форми «П» № .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а твердження ТОВ «Інтеко Констракшн» про недопущення порушення вимог податкового законодавства є непідтвердженими та не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Київській області 26.03.2021 проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеко Констракшн», за результатами якої складено акт № 4338/10-36-07-14/35679185 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Інтеко Констракшн», податковий номер 35679185».

Перевіркою встановлено та в акті зафіксовано порушення позивачем:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139, підпункту 140.4.4 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, пунктів 1, 2, 5 статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 4, 9 П(С)БО 11 «Зобов`язання», пунктів 29, 32 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», пунктів 5, 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати», пунктів 4, 9 П(С)БО 11 «Зобов`язання», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування станом на 30.09.2020 на суму 4 905 436, 00 грн.;

- підпунктів 14.1.71, 14.1.218, 14.1.219 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на суму 434 180 грн., у т.ч.: вересень 2017 року на суму 32833, 00 грн., січень 2018 року на суму 20417, 00 грн., лютий 2018 року на суму 3667, 00 грн., березень 2018 року на суму 4167, 00 грн., квітень 2018 року на суму 27163, 00 грн., травень 2018 року на суму 15297, 00 грн., червень 2018 року на суму 8391, 00 грн., липень 2018 року на суму 18852, 00 грн., вересень 2018 року на суму 24491, 00 грн., жовтень 2018 року на суму 32087, 00 грн., листопад 2018 року на суму 18141, 00 грн., грудень 2018 року на суму 24627, 00 грн., лютий 2019 року на суму 19294, 00 грн., березень 2019 року на суму 30657, 00 грн., червень 2019 року на суму 13897, 00 грн., липень 2019 року на суму 2738, 00 грн., серпень 2019 року на сум 4780, 00 грн., вересень 2019 року на суму 25992, 00 грн., грудень 2019 року на суму 33862, 00 грн., січень 2020 року на суму 10625, 00 грн., березень 2020 року на суму 13774, 00 грн., квітень 2020 року на суму 3814, 00 грн., липень 2020 року на суму 29363, 00 грн., вересень 2020 року на суму 15251, 00 грн.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючим органом донараховано позивачеві ПДВ на загальну суму 377263, 00 грн., у т.ч.: березень 2018 року на суму 4167, 00 грн., квітень 2018 року на суму 27163, 00 грн., травень 2018 року на суму 15297, 00 грн., червень 2018 року на суму 8391, 00 грн., липень 2018 року на суму 18852, 00 грн., вересень 2018 року на суму 24491, 00 грн., жовтень 2018 року на суму 32087, 00 грн., листопад 2018 року на суму 18141, 00 грн., грудень 2018 року на суму 24627, 00 грн., лютий 2019 року на суму 19294, 00 грн., березень 2019 року на суму 30657, 00 грн., червень 2019 року на суму 13897, 00 грн., липень 2019 року на суму 2738, 00 грн., серпень 2019 року на сум 4780, 00 грн., вересень 2019 року на суму 25992, 00 грн., грудень 2019 року на суму 33862, 00 грн., січень 2020 року на суму 10625, 00 грн., березень 2020 року на суму 13774, 00 грн., квітень 2020 року на суму 3814, 00 грн., липень 2020 року на суму 29363, 00 грн., вересень 2020 року на суму 15251, 00 грн.;

- пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 205014, 00 грн., у т.ч.: квітень 2018 року на суму 13996, 00 грн., травень 2018 року на суму 6131, 00 грн., червень 2018 року на суму 3808, 00 грн., липень 2018 року на суму 12185, 00 грн., серпень 2018 року на суму 4556,00 грн., вересень 2018 року на суму 13935, 00 грн., жовтень 2018 року на суму 20338, 00 грн., листопад 2018 року на суму 12308, 00 грн., грудень 2018 року на суму 15960, 00 грн., січень 2019 року на суму 6245, 00 грн., лютий 2019 року на суму 6215, 00 грн., березень 2019 року на суму 24824, 00 грн., червень 2019 року на суму 8980, 00 грн., липень 2019 року на суму 1821, 00 грн., серпень 2019 року на сум 1113, 00 грн., вересень 2019 року на суму 23159, 00 грн., листопад 2019 року на суму 1603, 00 грн., грудень 2019 року на суму 4760, 00 грн., січень 2020 року на суму 2375, 00 грн., лютий 2020 року на суму 934, 00 грн., березень 2020 року на суму 1424, 00 грн., квітень 2020 року на суму 731, 00 грн., травень 2020 року на суму 3759, 00 грн., червень 2020 року на суму 6763, 00 грн., липень 2020 року на суму 7091, 00 грн.

Позивачем до контролюючого органу були подані заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких відповідачем надано відповідь від 26.04.2021 № 4457/12/10-36-07-14, відповідно до якої висновки викладені в акті перевірки є обґрунтованими, а заперечення залишені без задоволення.

На підставі акта перевірки від 26.03.2021 № 4338/10-36-07-14/35679185, контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 30.04.2021 № форми «Н», яким накладено на позивача штраф у сумі 3400,00 грн.;

- від 30.04.2021 № форми «П», яким позивачу було зменшено від`ємне значення податку на прибуток на суму 4905436,00 грн.;

- від 30.04.2021 № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 434180, 00 грн. за основним зобов`язанням та 43418,00 грн. за штрафом.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ДПС України.

За результатами розгляду скарги 28.09.2021 ДПС України прийнято рішення № 22028/6/99-00-06-01-01-06, яким податкові повідомлення-рішення:

- № форми «Н» про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн. скасовано;

- № форми «П» про зменшення від`ємного значення податку на прибуток на суму 4905436,00 грн. залишено без змін;

- № форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму 434180, 00 грн. скасовано в частині суми 205014,00 грн. та 20501,40 грн. штрафу, а в іншій частині залишено без змін.

З урахуванням рішення ДПС України від 28.09.2021 № 22028/6/99-00-06-01-01-06, відповідачем винесено нове податкове повідомлення-рішення від 30.09.2021 № форми «Р» про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму 229166,00 грн. за основним зобов`язанням та 22917,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень-рішень від 30.04.2021 № форми «П» про зменшення від`ємного значення податку на прибуток на суму 4905436, 00 грн. в частині суми 1160834,00 грн., та від 30.09.2021 № форми «Р» про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму 229166,00 грн. за основним зобов`язанням та 22917,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ТОВ «Інтеко Констракшн» були надані докази, які наявні в матеріалах справи, досліджені судом та не свідчать про нереальність господарських операцій.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В період з 01.07.2017 по 30.09.2020 позивач мав взаємовідносини з контрагентом-постачальником послуг ФОП ОСОБА_1 .

Перевіркою встановлено, що між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) було укладено договір про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом № 54-16 від 19.10.2016, згідно з яким виконавець зобов`язується доставити ввірений йому замовним вантаж до пункту призначення в установлені строки та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги. Розмір оплати за кожне перевезення виконавця визначається за узгодженням сторін. Термін дії договору до 31.12.2017. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про його припинення договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

ФОП ОСОБА_1 на користь позивача виписано акти виконаних робіт з визначеною номенклатурою транспортно-експедиційних послуг згідно з переліком, наведеним в акті перевірки.

Згідно з даними бухгалтерського обліку позивачем придбано послуг у ФОП ОСОБА_1 на 1375000,00 грн.

За результатами перевірки встановлено, що в період з 01.07.2017 по 31.12.2017 за даними рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 позивачем проведено по бухгалтерському обліку по Дт рах. 84 «Інші витрати» - Кт рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» суму 261667,00 грн., які в подальшому бухгалтерськими проводками Дт 93 «Витрати на збут» - Кт 84 «Інші витрати» віднесено на витрати робіт на суму 291500,00 грн. з ПДВ, відповідно 242917,00 грн. без ПДВ.

Тобто встановлено відсутність актів виконаних робіт за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 18750,00 грн. без ПДВ.

В акті перевірки міститься інформація щодо ФОП ОСОБА_1 , відповідно до якої згідно з податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) кількість працівників - 1.

За даними ІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_1 найманих працівників, звіти по ЄСВ, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) до органу ДПС не подавались.

Крім того, згідно з даними форми 20 ОПП відсутня інформація щодо об`єктів оподаткування, у т.ч. транспортних засобів.

За даними ЄРПН відсутня інформація щодо реєстрації податкових накладних від інших контрагентів-постачальників на користь ФОП ОСОБА_1 щодо придбання транспортних засобів, транспортно-експедиційних послуг, транспортних послуг оренди автотранспортних засобів від інших контрагентів.

Крім того, за даними податкових декларацій з ПДВ ФОП ОСОБА_1 відсутня інформація щодо визначення даних в р. 10.3 Декларації «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з нульовою ставкою та/або без податку на додану вартість».

За даними товарно-транспортних накладних встановлено, що перевезення здійснювались на 9 автомобілях з 6 водіями, в той час як згідно без даних ІС «Податковий блок» відсутня інформація щодо наявності основних засобів та найманих працівників.

Перевіркою наданих актів виконаних робіт та товарно-транспортних накладних встановлено відсутність товарно-транспортних накладних під акти виконаних робіт згідно з переліком, зазначеним на ст. 84-85 ата перевірки.

Згідно наданих до перевірки товарино-транспортних накладних встановлено, що у графі «Замовник» визначено суб`єкта господарювання - вантажоодержувача товару.

Отже, на думку контролюючого органу, згідно з наданими товарно-транспортними накладними, замовниками перевезень були вантажоотримувачі товару.

На підставі викладеного контролюючий орган дійшов висновку щодо відсутності реальності здійснення господарської операції з надання транспортних послуг ФОП ОСОБА_1 для позивача у період з 01.07.2017 по 30.09.2020 на суму 1160834, 00 грн. без ПДВ, віднесених позивачем до складу витрат на збут. На думку контролюючого органу, у ФОП ОСОБА_1 наявні ознаки відсутності факту реального здійснення господарської діяльності та відбувається здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, та які не мають реального характеру.

Разом із тим, позивачем до контролюючого органу подавались заперечення на акт перевірки, в яких було зазначено про технічну описку в накладних, внаслідок якої в графі «Замовник» помилково було вказано вантажоодержувачів замість вантажовідправника.

Проте ці доводи позивача не були взяті до уваги контролюючим органом, внаслідок чого заперечення на акт перевірки були залишені без задоволення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону № 996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо її закінчення.

У силу вимог статті 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону № 996-ХІV).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно зі статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 ПК України, фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів або резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів або резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів), що відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Підпунктом 140.4.4 пункту 140.4 статті 140 ПК України передбачено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення цього підпункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Статтею 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) виключено; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ є факт придбання товарів і послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, нормами ПК України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

З наведеного випливає, що для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд першої інстанції вірно вказав, що фактичне виконання поставок товарів позивачем на користь його покупців не ставилось під сумнів контролюючим органом та підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами (договорами, видатковими накладними, довіреностями на отримання ТМЦ, банківськими виписками про проведення платежів за поставлені товари - копії додаються), які надавались контролюючому органу під час перевірки.

Поряд з цим, ФОП ОСОБА_1 здійснила перевезення товарів на адресу покупців позивача, з якими господарські договори укладались у спрощений спосіб згідно із частиною другою статті 184 Господарського кодексу України, а саме: на адресу ТОВ «Авантаж 7» згідно ТТН № Р707 від 09.09.2020, № Р710 від 09.09.2020, № Р709 від 10.09.2020, №- від 28.09.2020, №- від 28.09.2020; на адресу ТОВ «Прайд Аква Групп» згідно ТТН №- від 11.09.2020; на адресу ТОВ «ГАЗ-РЕСУРС» згідно ТТН № Р262 від 24.04.2020, № Р261 від 24.04.2020, №Р271 від 29.04.2020»; на адресу ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ІНТЕРСТРОЙ» згідно ТТН: № Р141 від 05.03.2020; на адресу ТОВ «ЕРГОНОМІКА УКРАЇНА» згідно ТТН: №- від 04.02.2020, №- від 03.02.2020, № 143 від 30.01.2020, №- від 13.01.2020, № 142 від 30.01.2020, №- від 13.01.2020, № Р771 від 28.09.2017, № Р772 від 28.09.2017; на адресу ТОВ «УМБР-Бровари» згідно ТТН: №- від 19.02.2020, №- від 19.02.2020, № Р104 від 19.02.2020; на адресу ПП «КАПІТАЛЬНЕ БУДІВНИЦТВО І РЕМОНТ» згідно ТТН: № Р1098 від 13.12.2019, № Р1112 від 18.12.2019, № Р1113 від 18.12.2019; на адресу ТОВ «ПРОСТІР ДЛЯ БІЗНЕСУ» згідно ТТН: № Р1122 від 23.12.2019; на адресу ТОВ «НІКО-ПЛЮС» згідно ТТН: № Р1123 від 23.12.2019; на адресу ТОВ «ЛЕГО» згідно ТТН: № Р806 від 09.10.2019, № Р746 від 20.09.2019; на адресу ТОВ «Промислове підприємство «ОМІ» згідно ТТН: № Р612 від 13.08.2019, № Р611 від 13.08.2019, № 667 від 21.09.2018; на адресу ТОВ «ПІДРЯД 9» згідно ТТН: № Р509 від 17.07.2019; на адресу ПрАТ «Енергопромбуд» згідно ТТН: №- від 05.12.2018, № 646 від 18.09.2018, № Р1103 від 18.12.2017, № Р1102 від 18.12.2017, № Р683 від 08.09.2017, № Р594 від 14.08.2017; на адресу ТОВ «Феррон» згідно ТТН: №- від 25.09.2018; на адресу ТОВ «ІНКОС Компані» згідно ТТН: №- від 09.07.2018, №- від 06.07.2018, №- від 09.07.2018; на адресу ТОВ «Моторспорт» згідно ТТН: № Р295 від 11.06.2018; на адресу ТОВ «ММ-БУД ПРОЕКТ» згідно ТТН: №- від 04.04.2018, № Р80 від 08.02.2018; на адресу ТОВ «ТЕСКОН» згідно ТТН: № Р139 від 02.04.2018; на адресу ТОВ «БК «Дельта» згідно ТТН: № Р59 від 30.01.2018; на адресу ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» згідно ТТН: № Р664 від 04.09.2017, № Р815 від 09.10.2017; на адресу ТОВ «Астем Трейд» згідно ТТН: №- від 27.09.2017, №- від 27.09.2017, №- від 28.09.2017; на адресу ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УЮТ» згідно ТТН: № Р566 від 07.08.2017, № Р571 від 09.08.2017, № 212 від 07.08.2017, № Р590 від 14.08.2017; на адресу ТОВ «МОЛОДІЖНЕ» згідно ТТН: № Р613 від 22.08.2017.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що на підтвердження надання зазначених транспортних послуг відповідно до договору про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом № 54-16 від 19.10.2016, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_1 були складені відповідні Акти приймання-передачі виконаних робіт.

Здійснення вантажних перевезень на замовлення позивача перевізником ФОП ОСОБА_1 та автомобілями, вказаними у ТТН, також підтверджується листами покупців, а саме: ТОВ «УКРБУДВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «АТП Україна Груп», ТОВ «Підряд 9», ТОВ «БТ Холдинг», ТОВ «Спецтехоснастка», ТОВ «Глобал Прожект», ТОВ «Бардаж», ТОВ «Митний термінал Київщини», ТОВ «Акваспецбуд».

Крім того, обов`язок доставки товару саме за рахунок позивача як постачальника та за адресою покупців прямо передбачений положеннями специфікацій до укладених договорів поставки, що свідчить про технічний характер описки в графі «Замовник» товарно-транспортних накладних.

Отже, посилання апелянта в частині обставин перевезення товарів є безпідставними, а реальний характер транспортних засобів та відповідність їхньої категорії, марки/моделі відомостям, вказаним у товарно-транспортних накладних, підтверджується результатами перевірки чинності полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (пошук за ДНЗ) на час перевезень, копії яких наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що результати перевірки за даними Моторного транспортного страхового бюро України підтверджують, що всі транспортні засоби відповідають відомостям, які наведені у накладних, та мали діючі страхові поліси, тобто не були виведені з експлуатації.

При цьому відповідачем не конкретизовано, на який момент у часі ним були встановлені такі відомості, адже вказаний перевізник надавав позивачеві послуги тривалий час у період з 2017 по 2020 роки.

Крім того, відповідачем не було надано доказів проведення зустрічної звірки з контрагентами-покупцями та ФОП ОСОБА_1 з метою отримання податкової інформації, необхідної для проведення податкової перевірки та яке передбачене пунктом 73.5 статті 73 ПК України.

Апелянтом вказано, що згідно вказаних ним специфікацій місце здійснення поставок товару від позивача ТОВ «ІнтекоКонстракшн» окремим його покупцям було визначене на складі постачальника, а не покупця, що у свою чергу спростовувало необхідність залучення позивачем перевізника для транспортування цього товару замовнику.

На підтвердження цих доводів ГУ ДПС у Київській області вказало, що згідно специфікації № 1 до договору поставки № 20-18 від 07.05.2018 між позивачем та ТОВ «Будмарк-Ком» зазначено, що товар передається покупцю на умовах EXW, адреса складу постачальника: Київська область, Білоцерківський район, с. Іванівка, вул. Пролетарська, 34-А (пункт 4).

Водночас, колегія суддів враховує, що умови цієї поставки у подальшому були змінені шляхом укладення додаткових угод, а саме: додаткова угода № 1 від 10.10.2018; додаткова угода № 2 від 30.10.2018; додаткова угода № 3 від 08.11.2018; додаткова угода № 4 від 12.11.2018, відповідно до яких поставка товару, виготовленого згідно специфікації № 1 до договору поставки № 20-18 від 07.05.2018, здійснюється постачальником, тобто позивачем. Також сторонами додатково погоджено вартість такої доставки, що підтверджено наявними письмовими доказами та не спростовано відповідачем.

Колегія суддів погоджується з тим, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Слід враховувати презумпцію добросовісності платника податків, за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами ПК України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Проте, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними, допустимими та достовірними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і такий рух має бути підтверджений первинними документами.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Під час розгляду справи контролюючим органом не надано доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договору, що їх регламентують, позивач має відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності із встановленими обставинами свідчать про факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 826/1158/18.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідачем ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не спростовано, що на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем були надані докази, які наявні в матеріалах справи, досліджені судами обох інстанції, та не свідчать про нереальність господарських операцій.

Більше того, апелянтом обґрунтовано не спростовано висновки суду попередньої інстанції, та викладено норми ПК України та правові позиції Верховного Суду, які жодним чином не спростовують висновки, викладені в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не довів правомірності та обґрунтованості своїх дій при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за порушення, які належно не підтверджені, а базуються на припущеннях контролюючого органу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що спірні податкові повідомлення-рішення від 30.09.2021 форми «Р» № та від 30.04.2021 форми «П» № , є протиправними та підлягають скасуванню.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, про що вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеко Констракшн" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 09.02.2023.