Справа № 344/13889/22
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/49/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Герлан Н.В., Устинської Н.С., Мациборки С.Я., Кузнєцової А.О., Кочержук З.В.,

за участі представника позивача Волосянко Р.О., представника відповідача Коритко І.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з наведеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що постановою серії 2АВ № 01355107 від 01.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Згідно оскаржуваної постанови 01.10.2022 року о 16.41 годині за адресою вул. Крихівецька 216, м. Івано-Франківськ зафіксовано транспортний засіб марки Renault Megane scenic, днз НОМЕР_1 , особа яка керувала автомобілем перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 23 км.год, чим порушила п.12.9 (б) ПДР. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, є протиправною, оскільки він не керував автомобілем в цей день. Дійсно згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу він є власником, але ним користується і позивач і його дружина, відтак, хто саме з них керував автомобілем 1 жовтня 2022 року достовірно стверджувати не можна. По-друге, допустима похибка в вимірюванні швидкості руху транспортних засобів основним каналом вимірювання не повинна перевищувати +/- 3 км/год, в інтервалі вимірювання до 100 км/год. Згідно постанови, відповідно до даних зафіксованих в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 202-1220 швидкість автомобіля складала 73 км/год. Отже, якщо врахувати можливу похибку вимірювання швидкості руху у 3 км/год, така швидкість могла складати 70 км/год, що не перевищує максимально допустимої межі в межах населеного пункту та не становить адміністративного правопорушення.

Також, 07 грудня 2022 року представником позивача подано суду письмові пояснення, за змістом яких вказано, що на ділянці дороги де проводилось фіксування швидкісного режиму, на дорожньому знаку 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху» таблички 7.2.1., тобто зображення на нижній частині знака відповідно до таблички 7.2.1., що також вказує на неправомірність фіксування на цій ділянці дороги швидкості руху автомобілів. Та повторно зазначено, що з врахуванням похибки вимірювання швидкість могла складати 70 км/год, а отже не перевищує максимально допустимої швидкості.

Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача позов не визнав з підстав його необґрунтованості. Вказує, що особа, яка керувала транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 23 км/год, а не на 3 км/год, чим порушила п.12.9 (б) ПДР України. Вчинення правопорушення зафіксовано технічним засобом, який відповідно до експертного висновку від 02.04.2020 року, сертифікатів перевірки типу та відповідності відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018. На офіційному сайті МВС України було опубліковано адреси камер фото, відео фіксації та дозволену швидкість руху. Зокрема в переліку передбачено й камеру в м. Івано-Франківськ, по вул. Крихівецькій 216, з обмеженням швидкості руху 50 км/год. Твердження позивача про те, що не він керував автомобілем спростовує тим, що згідно ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе фізична особа, або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, тому позивач є суб`єктом відповідальності. В населених пунктах згідно ПДР встановлено максимальну допустиму швидкість в 50 км/год, а не 70 км/год.

16 січня 2023 року представником позивача подано ще одні додаткові пояснення, в яких він зазначив, що відзив не спростовує доводів позивача щодо відсутності доказів вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, з врахуванням допустимої похибки вимірювання швидкості руху автомобіля (73 км/год), у 3 км/год могла складати 70 км/год. Вказує, що постанову складено з порушенням ст.. 283 КУпАП оскільки така, не містить відомостей про порядок звільнення від адміністративної відповідальності та вказівки про порядок і строк оскарження постанови. Окремо представник звернув увагу на те, що ОСОБА_2 , якою суду подано відзив в справі є неналежним представником відповідача, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 16.12.2022 року, керівником Департаменту патрульної поліції є Жуков Євгеній Олександрович. Також, зазначеним витягом підтверджується повноваження інших осіб на вчинення дій від імені відповідача, в тому числі і в судах. Відомості про наявність у начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Коритко І.Б. повноважень на вчинення дій, в тому числі в судах України відсутні. Доказів того, що Коритко І.Б. є адвокатом до відзиву не долучено. Тому, вказує, що відзив подано особою без повноважень.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Додатково пояснив, що в даному випадку немає значення хто керував транспортним засобом, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, з підстав дотримання вимог чинного законодавства при притягненні позивача до адміністративної відповідальності. Долучила до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Вказала, що в витязі, зокрема на сторінці 12 щодо неї, як представника внесено відомості в реєстр. Зазначено ОСОБА_3 , на момент внесення відомостей її прізвище було ОСОБА_4 та в подальшому змінено на Коритко. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає вимогам КУпАП, складено повноважною особою та містить на зворотній сторінці всі необхідні дані про порядок її оскарження. Похибка приладу для фото/відеофіксації Каскад 202-1220становить +/- 2 км.год., позивач перевищив швидкість більше ніж на 20 км.год, тому був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративного позову, відеозапис зафіксованого порушення, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови серії 2АВ № 01355107 від 01.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі, встановлено, що 01.10.2022 року о 16 год. 10 хв., вул. Крихівецька 216, м. Івано-Франківськ зафіксовано транспортний засіб марки Renault Megane scenic, днз НОМЕР_1 , особа яка керувала автомобілем перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 23 км.год, чим порушила п.12.9 (б) ПДР. У зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку,правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається із копії оскаржуваної постанови, вона складена повноважною особою: інспектором ДПП Кальченко Вітою Юрівною.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи правову оцінку доводам позивача щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд враховує наступне.

З пояснень позивача вбачається, що позивач не визнає свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення та стверджує, що не він керував транспортним засобом, допустима швидкість на ділянці дороги 70 км/год, а тому враховуючи можливість похибки засобу вимірювання на 3 км/год, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1ст. 72 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до пункту 12.9 ПДР України водієві забороняється:

а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою

даного транспортного засобу;

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці

дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому

встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже

малою швидкістю;

г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Відтак пункту 12.9 ПДР України встановлює для водіїв ряд заборон, зокрема, перевищення максимальної швидкості, зазначеної у п. 12.4 ПДР України, що становить 50 км/год.

Згідно частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно примітки статті 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до частини четвертої статті 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень. Також відповідно до частини п`ятої статті 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем надано докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Пояснення позивача про правомірність його дій в частині не перевищення допустимої межі швидкості руху в 70 км/год спростовуються наведеними вище нормами ПДР України, зокрема п.12.4 ПДР України встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, тому навіть з врахуванням можливої похибки технічного засобу, 3 км/год позивач перевищив швидкість руху мінімум на 20км/год. Позивач жодних переконливих доказів своєї невинуватості під час судового розгляду не надав.

Крім того, представником відповідача надано до відзиву копії експертного висновку комплексу фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД», сертифікат перевірки, який діє до 14.01.2029, сертифікат відповідності та формуляр із технічними характеристиками приладу, зокрема в розділі 4 Технічних характеристик зазначено похибку вимірювання швидкості на рівні +/- 2 км.год, а не 3 км.год., як вказує представник позивача.

Твердження позивача про те, що не він керував автомобілем спростовується тим, що згідно ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе фізична особа, або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, тому позивач є належним суб`єктом відповідальності, оскільки є власником транспортного засобу.

Тому, доводи позивача є безпідставними, обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте не підтверджені жодним належним і допустимим доказом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Представник позивача також доводить, що на ділянці дороги де проводилось фіксування швидкісного режиму, на дорожньому знаку 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху» таблички 7.2.1., тобто відсутнє зображення на нижній частині знака відповідно до таблички 7.2.1., що вказує на неправомірність фіксування на цій ділянці дороги швидкості руху автомобілів.

Суд констатує, що статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено обов`язку працівників поліції монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, а тільки констатовано, що поліція з метою виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань має право в таких місцях закріплювати відповідну техніку, що не виключає можливості застосовувати її в ручному режимі.

Оскільки представник позивача заперечив наявність за адресою вул. Крихівецька 216, м. Івано-Франківськ дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху», то представником відповідача надав фотоматеріали із яких вбачається, що знак встановлено.

Так, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно Правил дорожнього руху дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» є інформаційно-вказівним. Зазначений знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Разом з цим, у Правилах відсутні відомості щодо зони дії даного знаку.

Відповідно до п. 10.1.1 норм ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» затверджених наказом міністерства економічного розвитку і торгівлі № 1484 від 29.12.2014, дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Відповідно до п. 10.7.63 ДСТУ 4100:2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування", знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» потрібно застосовувати для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або технічних засобів. Для зазначення протяжності ділянки дороги на якій можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів, знак 5.70 застосовують з табличкою 7.2.1, або у нижній частині знака 5.70 розміщують зображення відповідно до таблички 7.2.1.

Позивачем не обґрунтовано належними правовими підставами, що дорожній знак 5.70 на ділянці дороги де здійснено фіксацію правопорушення встановлено з порушенням вищевказаних вимог ДСТУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 122, 222, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення складено, проголошено та підписано 08 лютого 2023 року.

Суддя Бабій О.М.