Справа № 520/19531/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 р. Справа № 520/19531/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№12 )" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/19531/21

за позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№12 )"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 12)", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.09.2021 року №00/19849/1817, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 1 171 657,08 грн. (один мільйон сто сімдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят сім грн. 08 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що нарахування штрафних санкцій було неправомірно проведено контролюючим органом на суму розстроченого за рішенням суду податкового боргу та поза межами строку давності у 1095 днів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що контролюючий орган під час камеральної перевірки охопив період поза межами 1095 днів, що настали за останнім граничним строком сплати грошового зобов`язання, а також неправомірно зарахував сплачені позивачем грошові кошти в рахунок погашенням неіснуючого податкового боргу, що призвело до зміни показників із податку на додану вартість, у зв`язку із чим, виникла заборгованість.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 12)" є суб`єктом господарювання - юридичною особою, з 16.03.1993 та по теперішній час перебуває на обліку в органах Державної податкової служби України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 у справі №820/2745/15 із позивача стягнуто заборгованість у сумі 469 700,5 грн. з податку на додану вартість, яка виникла у зв`язку з неоплатою самостійно узгоджених грошових зобов`язань з ПДВ по деклараціям №1 від 20.11.2014 на суму 85948,00 грн.; № від 17.12.2014 на суму 140080,00 грн.; № від 20.01.2015 на суму 128614,00 грн. та пені на суму 115085,55 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі №820/2745/15 допущено розстрочення виконання постанови суду від 17.06.2015 в адміністративній справі №820/2745/15 терміном на 5 років, згідно до графіку погодження заборгованості з Основ`янською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 у справі №820/2745/15 допущено розстрочення виконання постанови суду від 17.06.2015 в адміністративній справі №820/2745/15 згідно графіку погодження заборгованості з Основ`янською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, шляхом присудження до виплати частини суми боргу в розмірі 438500,54 грн. протягом 10 років, починаючи з квітня 2016 року по грудень 2024 року включно, в сумі 3600,00 грн. щомісячно; з січня 2025 року по листопад 2025 року включно, в сумі 5045,00 грн. щомісячно та за грудень 2025 року в сумі 5005,54 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі №820/10725/15 зобов`язано контролюючий орган здійснити відображення суми заборгованості з податку на додану вартість в особовому рахунку заявника та здійснити винесення за картку особового рахунку суми податкового боргу у розмірі 469 700,54 грн.

У подальшому, за період з 2019 року по 2020 року заявником контролюючому органу подавались, зокрема, наступні податкові декларації з податку на додану вартість: № від 17.12.2019, № від 18.12.2019, № від 01.12.2019 (20.01.2020), № від 01.08.2019 (16.09.2019), № від 17.08.2020, № від 17.12.2019, № від 01.09.2019 (17.10.2019), № від 01.07.2020 (17.08.2020), № від 01.01.2020 (17.02.2020), № від 01.10.2019 (18.11.2019), № від 01.05.2019 (18.06.2019), № від 01.08.2020 (17.09.2020), № від 01.01.2019 (19.02.2019), № від 01.07.2019 (19.08.2019).

Заявником здійснювалось поповнення рахунку ПДВ в Системі електронного адміністрування ПДВ, а саме: платіжними дорученнями №117 від 28.01.2019 на суму 87000,00 грн.; №95 від 25.01.2019 на суму 50000,00 грн.; №319 від 26.02.2019 на суму 73000,00 грн.; №330 від 28.02.2019 на суму 10000,00 грн.; №1089 від 13.06.2019 на суму 30000,00 грн.; №1104 від 14.06.2019 на суму 17000,00 грн.; №1186 від 27.06.2019 на суму 35000,00 грн.; №1291 від 12.07.2019 на суму 32500,00 грн.; №1522 від 07.08.2019 на суму 50000,00 грн.; №1570 від 13.08.2019 на суму 50000,00 грн.; №1572 від 14.08.2019 на суму 50000,00 грн.; №1651 від 22.08.2019 на суму 50000,00 грн.; №1689 від 28.08.2019 на суму 35000,00 грн.; №1692 від 29.08.2019 на суму 7200,00 грн.; №1713 від 30.08.2019 на суму 50080,00 грн.; №1830 від 09.09.2019 на суму 50000,00 грн.; №1831 від 10.09.2019 на суму 26000,00 грн.; №1878 від 13.09.2019 на суму 10000,00 грн.; №1966 від 26.09.2019 на суму 65000,00 грн.; №1967 від 27.09.2019 на суму 35000,00 грн.; №1968 від 27.09.2019 на суму 15000,00 грн.; №1969 від 30.09.2019 на суму 36000,00 грн.; №2233 від 28.10.2019 на суму 50000,00 грн.; №2234 від 29.10.2019 на суму 65000,00 грн.; №2247 від 30.10.2019 на суму 50000,00 грн.; №2354 від 14.11.2019 на суму 34400,00 грн.; №2419 від 20.11.2019 на суму 1692000,00 грн.; №2579 від 10.12.2019 на суму 44000,00 грн.; №2609 від 11.12.2019 на суму 20000,00 грн.; №2664 від 23.12.2019 на суму 90000,00 грн.; №2679 від 24.12.2019 на суму 30000,00 грн.; №2692 від 26.12.2019 на суму 60000,00 грн.; №24 від 10.01.2020 на суму 100000,00 грн.; №26 від 13.01.2020 на суму 30000,00 грн.; №85 від 27.01.2020 на суму 160000,00 грн.; №181 від 13.02.2020 на суму 55000,00 грн.; №249 від 25.02.2020 на суму 86700,00 грн.; №1336 від 11.08.2020 на суму 20000,00 грн.; №1347 від 12.08.2020 на суму 32000,00 грн.; №1359 від 13.08.2020 на суму 8000,00 грн.; №1455 від 26.08.2020 на суму 50000,00 грн.; №1459 від 26.08.2020 на суму 40000,00 грн.; №1460 від 26.08.2020 на суму 11500,00 грн.; №1490 від 31.08.2020 на суму 4500,00 грн.; №1

З наданих відповідачем пояснень, судом з`ясовано, що вищевказані платежі були зараховані контролюючим органом згідно з черговістю виникнення податкового боргу, у тому числі, розстроченого за рішенням суду податкового боргу, що також підтверджено даними інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу та не заперечується позивачем.

01.04.2021 контролюючим органом відносно позивача було складено акт камеральної перевірки з питання дотримання Підприємством термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість №5452/20-40-18-17-10/08680841 (далі - Акт).

Перевіркою встановлено, що на підставі аналізу даних інтегрованої картки платника встановлено порушення п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно сплачено узгоджені суми грошових зобов`язань з ПДВ по ППР за рішенням суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу за період січень, травень, липень, вересень-грудень 2019 року, січень, липень та серпень 2020 року.

Підприємством до контролюючого органу надані заперечення на Акт від 23.04.2021 №1/14-296/ДК, за результатами розгляду яких висновки Акту залишені ГУ ДПС у Харківській області без змін.

14.05.2021 на підставі Акту контролюючим органом видано податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 №00/7222/1817, яким до заявника застосовано штраф у сумі 1 182 274,20 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 №00/7222/1817 заявником було оскаржено до Державної податкової служби України шляхом подання скарги від 27.05.2021 №1/14-356/ДК, за результатами розгляду якої рішенням Державної податкової служби України від 06.08.2021 №18197/6/99-00-06-0301-06 оскаржуване податкове повідомлення-рішення частково скасоване у частині застосування штрафних санкцій у сумі 617,12, а в іншій частині - залишено без змін.

З урахування вищевказаного рішення ГУ ДПС в Харківській області винесено повідомлення-рішення від 23.09.2021 №00/19849/1817 про застосування штрафу за порушення граничних строків сплати ПДВ у розмірі 50% у сумі 1 171 657,08 грн.

Згідно з розрахунком штрафу до вказаного податкового повідомлення-рішення фінансові санкції були застосовані виключно за несвоєчасну оплату податкових зобов`язань з ПДВ.

Отже, календарні дати проведення позивачем платежів за рішенням суду у справі №820/2745/15 не враховувались контролюючим органом у розрахунку розміру штрафу за оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскарженого правового акту індивідуальної дії контролюючий орган обрав приписи п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження про затримку на 91, 99, 101, 104, 110, 111, 113, 114, 115, 116, 117, 18, 119, 20, 121, 122, 123, 130, 133, 134, 135, 141, 142, 144, 145, 147, 148, 150, 1300, 1320, 1342, 1362, 1373, 1377, 1393, 1397, 1409, 1429, 1436, 1456, 1464, 1484, 1495, 1499, 1515, 1519, 1528, 1548, 1577, 1597, 1620, 1640, 1683, 1703, 1710, 1744, 1759, 1769, 1785, 1791, 1795, 1801, 1820, 1830, 1869, 1911, 1945, 1946, 2005, 2033, 2068, 2101, 2127, 2158, 2163, 2189, 2248, 2249, 2279, 2280, 2282, 2307, 2313, 2338, 2339, 2364, 2368, 2370, 2399 календарних днів сплати грошового зобов`язання.

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що позивач не має жодних зауважень до арифметичних розрахунків відображених у картці платника податків з ПДВ облікових операцій з нарахування контролюючим органом штрафних санкцій.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відносини з обліку контролюючими органами стану виконання суб`єктами права податкового обов`язку в частині проведених розрахунків унормовані приписами ст.ст. 71-74 Податкового кодексу України та деталізовані приписами Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943), а раніше - Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, зареєстрований в міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881).

Згідно з п.п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За приписами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

У розумінні п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу України (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Згідно з п. 32.1 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 та п. 32.3 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Таким чином, нормами Податкового кодексу України запроваджено дві процедури розстрочення та відстрочення податкового обов`язку, а саме: 1) відстрочення чи розстрочення сплати податкового зобов`язання та 2) відстрочення чи розстрочення сплати податкового боргу, у той час як норми КАС України передбачають лише процедуру відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду про стягнення податкового боргу.

У межах даного спору має місце саме випадок відстрочення та розстрочення виконання рішення суду про стягнення податкового боргу, що означає виникнення податкового боргу ще до моменту настання події звернення контролюючого органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу, тобто невиконання платником податків податкового обов`язку у належну календарну дату.

Таким чином, на момент прийняття ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі №820/2745/15 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 у справі №820/2745/15 в діях заявника вже був наявний склад податкового правопорушення - несвоєчасної оплати самостійно узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за строками згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України і зазначені рішення суду жодного юридичного впливу на подію вчинення минулого податкового правопорушення не мають.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №802/777/16-а розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу. Вказано, що постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу, таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку. Також, зазначено, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким установлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 по справі № 821/865/16 вказав, що положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України є імперативними і зобов`язують контролюючий орган у разі наявності у платника податків податкового боргу зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, і будь - яких виключень, зокрема і наявність судового рішення про розстрочення виконання судового рішення, чи інших правил зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу норми Податкового кодексу не містять. Крім того, зазначено, що рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу. Вказано, що постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого грошового зобов`язання, з наявністю якого норми Податкового кодексу України зобов`язують контролюючий орган зарахувати кошти, що сплачує платник податків, саме в рахунок погашення такого податкового боргу.

Слід також зазначити, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами, при самостійному визначенні напрямку платежу чи при зарахуванні сплачених платником коштів згідно з черговістю виникнення податкового боргу).

Інше тлумачення розглядуваної законодавчої норми ставило би в заздалегідь невигідне становище того платника, який вжив необхідних заходів і погасив податковий борг без розстрочення, оскільки такий платник податків підлягав би відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а інший платник (якому борг було розстрочено) - ні.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 18.10.2022 у справі №813/18/18 з аналогічними спірними відносинами.

Таким чином, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що у спірних правовідносинах контролюючим органом правильно виявлено затримку сплати заявником узгоджених сум податкового зобов`язань з податку на додану вартість за звітні податкові періоди, котрі не мають жодного відношення до предмету справи №820/2745/15.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів настання події вчинення податкового правопорушення - несвоєчасної сплати самостійно узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за строками п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України поза волею заявника або унаслідок дії факторів, котрі звільняють від відповідальності, .

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач у порушення строків п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України провів несвоєчасну оплату ПДВ за переліченими вище податковими деклараціями.

Жодних доводів про незгоду з обчисленням тривалості затримки оплати; доказів неправомірності діяння контролюючого органу з приводу зміни призначення платежу у порядку п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України; неправильності обчислення суми штрафу згідно з п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу України матеріали справи не містять.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що контролюючий орган неправомірно зарахував сплачені поточні податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до податкових декларацій у рахунок стягнення податкового боргу за відстроченим і розстроченим виконанням судовим рішенням, оскільки при стягненні коштів за податковим боргом відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України (незалежно від факту застосування чи незастосування процедур відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі ст. 378 КАС України у редакції з 15.12.2017 (ст. 263 КАС України у редакції до 15.12.2017) цей строк (слід розуміти строк виконання самостійно задекларованих податкових зобов`язань) не змінюється, позаяк за рішенням суду вже стягується не податкове зобов`язання - а податковий борг, а розстрочення чи відстрочення стосується не оплати податкового зобов`язання як такого - а виключно проведення платежу за рішенням суду.

Юридична відповідальність за невиконання рішення суду запроваджена нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах контролюючий орган не застосовував заходів державного примусу / мір юридичної відповідальності за невиконання рішення суду.

Юридична ж відповідальність за несвоєчасне виконання податкового обов`язку з оплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань на момент винесення оскарженого податкового повідомлення - рішення була запроваджена ст. 124 Податкового кодексу України.

Застосування контролюючим органом міри юридичної відповідальності у вигляді штрафу згідно зі ст. 124 ПК України не може залежати від рішення суду про розстрочення чи відстрочення виконання раніше винесеного судом рішення про стягнення податкового боргу, адже рішення суду про розстрочення не змінює і в силу закону об`єктивно не здатне змінити строку оплати узгоджених податкових зобов`язань, котрі вже трансформувались у податковий борг.

Таким чином, ухвали суду про розстрочення виконання судових рішень про стягнення коштів за податковим боргом з податку на додану вартість не звільняє платника від відповідальності згідно із ст. 124 Податкового кодексу України, а лише визначає строки періодичних платежів з погашення податкового боргу, стягнутого за рішенням суду.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, оскільки процедура перенесення строків платежів у порядку ст. 100 ПК України у спірних правовідносинах не застосовувалась, а ухвали суду про розстрочення виконання рішень суду про стягнення коштів за податковим боргом не звільняє винну у несвоєчасному платежі особу від юридичної відповідальності за ст. 124 ПК України.

Вказані у цій справі фактичні обставини виникли внаслідок того, що позивач мав податковий борг, який був розстрочений ухвалами суду, та декларував також поточні зобов`язання, які своєчасно не сплачував, у зв`язку з чим виникав новий податковий борг, який не був розстрочений.

Грошові кошти, сплачені позивачем платіжними дорученнями були зараховані податковим органом на погашення грошових зобов`язань за деклараціями з податку на додану вартість та на виконання таких судових рішень у порядку черговості відповідно до приписів п. 87.9 ст. 87 ПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування штрафних санкцій в межах строку 1095 днів, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України (зі змінами, внесеними Законом № 1117-IX від 17.12.2020) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При стягненні коштів за податковим боргом відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України (незалежно від факту застосування чи незастосування процедур відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі ст. 378 КАС України у редакції з 15.12.2017 (ст. 263 КАС України у редакції до 15.12.2017) цей строк (слід розуміти строк виконання самостійно задекларованих податкових зобов`язань) не змінюється, позаяк за рішенням суду вже стягується не податкове зобов`язання, а податковий борг, а розстрочення чи відстрочення стосується не оплати податкового зобов`язання, а проведення платежу за рішенням.

Тобто, ухвала суду про розстрочення виконання рішення суду про стягнення коштів за податковим боргом, жодним чином не звільняє платника від відповідальності згідно зі ст. 124 Податкового кодексу України, а лише визначає строки періодичних платежів з погашення податкового боргу, стягнутого за рішенням суду.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення сум податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Крім того, у розумінні п. 100.1 ст. 100 Податкового кодексу України, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платникові податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Оскільки у спірних правовідносинах не мала місце подія прийняття контролюючим органом рішення у порядку ст. 100 Податкового кодексу України, то слід дійти висновку про те, що у даному конкретному випадку при розстроченні та відстроченні виконання рішення суду про стягнення податкового боргу не відбувалось перенесення строку виконання платником податків податкового обов`язку.

Штраф застосовано контролюючим органом у межах 1095 днів від події вчинення заявником податкового правопорушення - несвоєчасної оплати узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за строками згідно з п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України з урахуванням п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Стосовно посилання позивача на п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України суд зазначає, що п. 528 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у межах спірних правовідносин були нівельовані юридичні наслідки вирішення скарги платника податків поза межами строку у 20 календарних днів чи 60 календарних днів.

Отже, здійснюючи оплату поточних грошових зобов`язань з ПДВ за деклараціями спірного періоду позивач повинен був взяти до відома стан виконання податкового обов`язку за минулими звітними податковими періодами, у межах яких виник податковий борг, стягнутий у справі №820/2745/15, проте свідомо ухилився від вчинення цього діяння.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 року по справі №52/19531/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№12 )" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 по справі № 520/19531/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов