Справа № 160/17591/21
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/17591/21

головуючий суддя І інстанції Голобутовський Р.З.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 року в адміністративній справі №160/17591/21 за позовом Дніпровської міської ради до Державної авіаційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України, Національне антикорупційне бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до Державної авіаційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України, Національне антикорупційне бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ", в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної авіаційної служби України №1007 від 30.06.2021 року «Про видачу Сертифіката аеродрому Дніпро».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 року адміністративний позов Дніпровської міської ради було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної авіаційної служби України №1007 від 30.06.2021 "Про видачу Сертифіката аеродрому "Дніпро".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняте нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскаржуваний наказ відповідача є актом індивідуальної дії, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки, не регулює певний вид суспільних відносин та стосується конкретного суб`єкта господарювання. Так, у відповідача відсутні публічно-правові відносини з позивачем, оскільки владно-управлінські функції, здійснювала саме Державіаслужба, шляхом прийняття спірного наказу відносно апелянта, що свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом. Зауважено про порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи шляхом безпідставної зміни складу колегії суддів, а відповідно розгляду справи неповноважним складом суду. Крім того, зазначено про подачу повного пакету документів для видачі спірного Сертифікату, в тому числі дійсного договору про спільне використання майна від 24.11.2011 року № 153.

Дніпровською міською радою, Державною авіаційною службою України, Національним антикорупційним бюро України було подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники Дніпровської міської ради, Державної авіаційної служби України, Національного антикорупційного бюро України в судовому засіданні заперечували відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Крім того, Державною авіаційною службою України до суду апеляційної інстанції було подано заяву про визнання позову, в якій остання зазначила, що заявку на сертифікацію аеродрому «Дніпро» ТОВ «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» було подано з порушенням Авіаційних правил України, затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 06.11.2017 року № 849 в частині документаційного непідтвердження відносин заявника з власником аеродрому та/або власником землі.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 05.01.2021 року ТОВ «МА «Дніпропетровськ» звернулось до Державної авіаційної служби України із заявкою вих. №1.1/09 на сертифікацію аеродрому «Дніпро» в порядку, визначеному Авіаційними правилами України «Технічні вимоги та адміністративні процедури для сертифікації аеродромів», затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 06.11.2017 №849.

В п. 1 розділу 6 даної заявки на сертифікацію ТОВ «МА «Дніпропетровськ» зазначило про те, що в якості «угоди експлуатанта аеродрому з власником аеродрому та/або власником землі» ним надається до Державної авіаційної служби України «Додаток №6 до Заявки (Розділ 6. Взаємозв`язок експлуатанта аеродрому з власником аеродрому та/або власником землі п.1) «Договір про спільне використання майна» від 24.11.2011 №153»».

Договір про спільне використання майна від 24.11.2011 №153 був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Авіаційна компанія «Дніпроавіа» (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» (сторона-2) про те, що обидві сторони домовились про тимчасову спільну експлуатацію майна: Аеродрому, у тому числі: злітно-посадкової смуги площею 2860х44 кв.м., інвентарний номер 208 та засобів радіонавігації (радіо-маячна система РМС СП-80М, інвентарний номер 50059) для забезпечення злітно-посадочних операцій повітряних суден в аеропорту м. Дніпропетровськ до моменту прийняття відповідного рішення органом державної влади щодо передачі злітно-посадкової смуги та засобів радіонавігації до державної власності, відповідно до умов Договору купівлі-продажу пакету акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа» №КПП-557 від 28.08.2009.

За результатами розгляду заявки ТОВ «МА «Дніпропетровськ» на сертифікацію аеродрому «Дніпро» вих. №1.1/09 від 05.01.2021 та доданих до неї матеріалів, з урахуванням Акту сертифікаційної перевірки аеродрому «Дніпро» від 07.06.2021 №1.2-962-21 Державною авіаційною службою України було винесено Наказ №1007 від 30.06.2021 «Про видачу Сертифіката аеродрому «Дніпро» на адресу ТОВ «МА «Дніпропетровськ» (сертифікат аеродрому №UA-005 з датою первинної видачі 01.07.2021).

В рамках представництва інтересів Дніпровської міської ради до Державної авіаційної служби України було направлено адвокатський запит б/н від 19.07.2021, яким у відповідача було запитано інформацію та копію документів щодо сертифікації цивільного аеродрому «Дніпро» в 2021 році.

Державною авіаційною службою України було надано відповідь вих. №1.2.16-5327-21 від 12.08.2021 на адвокатський запит б/н від 19.07.2021, який був отриманий представником Дніпровської міської ради засобами поштового зв`язку 16.08.2021. До вказаної відповіді відповідачем було долучено, зокрема копію заявки на сертифікацію аеродрому «Дніпро» від 05.01.2021 №1.1/09, копію акта сертифікаційної перевірки аеродрому «Дніпро» від 07.06.2021 №1.2-962-21, копію Наказу №1007 від 30.06.2021 та копію Сертифіката аеродрому «Дніпро» №UA-005 з датою первинної видачі 01.07.2021. Крім того, вказана відповідь Державіаслужби також містить інформацію про те, що на офіційному веб-сайті відповідача інформація про те, що власником аеродрому «Дніпро» є Міністерство інфраструктури України, була зазначена на підставі Свідоцтва про реєстрацію аеродрому «Дніпро» №АР 03-01 від 19.04.2019, копія якого також була додана відповідачем до даної відповіді на адвокатський запит.

Виходячи з того, що в документах, поданих ТОВ «МА «Дніпропетровськ» до Державіаслужби разом із заявкою на сертифікацію аеродрому «Дніпро» від 05.01.2021 року є невідповідність фактичним офіційним даним, Дніпровська міська рада не погодилась із правомірністю винесеного відповідачем Наказу №1007 від 30.06.2021 «Про видачу Сертифіката аеродрому «Дніпро»» та оскаржила його як такий, що порушує охоронювані законом права та інтереси територіальної громади міста Дніпра, звернувшись до суду з позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виявлені в ході розгляду справи порушення, допущені Державною авіаційною службою України при проведенні сертифікації цивільного аеродрому «Дніпро» на підставі заявки ТОВ «МА «Дніпропетровськ» від 05.01.2021, є достатніми підставами для визнання протиправним та скасування Наказу Державної авіаційної служби України №1007 від 30.06.2021 «Про видачу Сертифіката аеродрому «Дніпро», в тому числі як такого, що порушує охоронюванні законом права та інтереси територіальної громади м. Дніпра.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Правові основи діяльності в галузі авіації встановлені Повітряним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Повітряного кодексу України, цивільна авіація задовольняє потреби держави і громадян у повітряних перевезеннях і авіаційних роботах та виконанні польотів у приватних цілях.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Повітряного кодексу України, аеродром це визначена ділянка земної, водної поверхні, включаючи будь-які будівлі, споруди і обладнання, призначена повністю чи частково для вильоту, прибуття, стоянки та руху по такій поверхні повітряних суден.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Повітряного кодексу України, цивільні аеродроми підлягають державній реєстрації. Державний реєстр аеродромів цивільної авіації України веде уповноважений орган з питань цивільної авіації.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Повітряного кодексу України, цивільні аеродроми України та аеродроми спільного використання підлягають сертифікації. Сертифікація аеродрому включає в себе оцінку всіх елементів та об`єктів аеродрому на відповідність вимогам, установленим авіаційними правилами України.

Державне регулювання реєстрації аеродромів та видачі свідоцтв про реєстрацію аеродрому встановлено Правилами реєстрації цивільних аеродромів України, затвердженими наказом Державної авіаційної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 25.10.2005 №795 (далі Правила реєстрації аеродромів №795).

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Правил реєстрації аеродромів №795, заявник подає до Державіаслужби України заявку на отримання Свідоцтва про реєстрацію аеродрому (додаток 3) та такі документи: основні дані аеродрому (додаток 4); зобов`язання Заявника, де зазначається інформація щодо відповідності аеродрому діючим вимогам, і перелічуються обов`язки Заявника (додаток 5); карта (схема) району аеродрому; генеральний план аеродрому з експлікацією; державний акт (або угода) на право користування землею; угода про спільне використання аеродрому (при необхідності); копія статуту експлуатанта аеродрому; підтвердження сплати державного збору.

Відповідно до Додатку 4 до п. 6.1 Правил реєстрації цивільних аеродромів України №795 до форми бланка за основними даними аеродрому заявник повинен прикласти такі додатки: 1. Карта (схема) району аеродрому; 2. Генплан аеродрому з експлікацією; 3. Документ на право користування землею; 4. Документ про реєстрацію власника аеродрому як юридичної особи; 5. Документ про реєстрацію експлуатанта аеродрому як юридичної особи; 6. Наказ або договір про спільне використання аеродрому; 7. Копія статуту власника та експлуатанта аеродрому.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Правил реєстрації аеродромів № 795, заявка на отримання Свідоцтва про реєстрацію аеродрому розглядається Державіаслужбою України протягом 5-ти робочих днів з дня її одержання. У разі відмови у прийнятті Заявки до виконання Заявнику письмово повідомляються причини цієї відмови. Свідоцтво про реєстрацію аеродрому оформляється Державіаслужбою України. Одночасно з видачею Свідоцтва про реєстрацію аеродрому робиться відповідний запис у Державному реєстрі цивільних аеродромів України.

Наказом Державної авіаційної служби України від 06.11.2017 №849, затверджені Авіаційні правила України «Технічні вимоги та адміністративні процедури для сертифікації аеродромів» (далі - Авіаційні правила №849).

Відповідно до п. 2 розділу І Авіаційних правил №849 ці Авіаційні правила застосовуються уповноваженим органом з питань цивільної авіації для здійснення нагляду за аеродромами, експлуатантами аеродромів та провайдерами, що надають послуги з управління на пероні.

Відповідно до пункту «b» статті ADR.AR.C.035 «Видача сертифікатів» Додатку ІІ Авіаційних правил №849, уповноважений орган видає єдиний сертифікат аеродрому.

Відповідно до пункту «с» статті ADR.AR.C.035 «Видача сертифікатів» Додатку ІІ Авіаційних правил №849, уповноважений орган видає сертифікат, передбачений у пункті (b) цієї частини відповідно до положень Доповнення 1 до цього Додатка, коли експлуатант аеродрому продемонстрував відповідність вимогам ADR.OR.B.025 і ADR.OR.E.005 цих Авіаційних правил.

Відповідно до пункту «а» статті ADR.OR.В.015 Додатку ІІІ Авіаційних правил №849 заявка на сертифікацію аеродрому повинна надаватися у встановленій уповноваженим органом формі відповідно до Доповнення 1 до цього Додатка.

Відповідно до пункту «b» статті ADR.OR.В.015 Додатку ІІІ Авіаційних правил №849 заявнику необхідно надати до уповноваженого органу такі дані: (1) офіційне найменування організації, поштову та електронну адреси; (2) інформацію та дані щодо: (i) розміщення аеродрому; (ii) типу операцій, що виконуються на аеродромі; (iii) плану аеродрому та обладнання на аеродромі відповідно до сертифікаційних специфікацій; (3) будь-які запропоновані відхилення, виявлені відповідно до сертифікаційних специфікацій; (4) документаційне підтвердження відповідності вимогам, встановленим цими Авіаційними правилами. Така документація має включати процедуру, що входить до керівництва аеродрому та описує, яким чином зміни, що не потребують попереднього погодження, будуть контролювати та доводити до відома уповноваженого органу; (5) докази відповідності ресурсів для експлуатації аеродрому відповідно до встановлених вимог, у тому числі спроможність забезпечити можливість підтримання техніки та обладнання в належному стані, своєчасне проходження підготовки та перепідготовки персоналом служб, здійснення поточного та капітального ремонтів елементів аеродрому та його обладнання тощо; (6) документаційне підтвердження відносин заявника з власником аеродрому та/або власником землі; (7) ім`я та інформацію про відповідального керівника та інших призначених осіб відповідно до розділу ADR.OR.D.015 цих Авіаційних правил; (8) копію керівництва аеродрому, розробленого відповідно до ADR.OR.Е.005 цих Авіаційних правил. (с) Інформацію, зазначену у підпунктах (7) та (8) цієї частини, можна надавати пізніше, у терміни, визначені уповноваженим органом, але не пізніше дати видачі сертифіката.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що заявник зобов`язаний надати до уповноваженого органу разом із заявкою на сертифікацію аеродрому документаційне підтвердження відносин заявника з власником аеродрому та/або власником землі.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із заявкою на сертифікацію аеродрому «Дніпро» від 05.01.2021 року, ТОВ «МА «Дніпропетровськ» подало до Державної авіаційної служби України на підтвердження відносин із власником аеродрому та/або власником землі договір про спільне використання майна від 24.11.2011 року №153, що був укладений із ВАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа».

Так, на підтвердження повноважень ВАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа» на укладання договору про спільне використання майна від 24.11.2011 року №153 ТОВ «МА «Дніпропетровськ» було долучено Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.04.2011, видане на підставі Рішення п`ятої сесії шостого скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області щодо об`єкта нерухомого майна «будівлі та споруди Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» (до складу якого входить злітно-посадкова смуга та радіомаячна система РМС-СП-80М). Вказаним Свідоцтвом засвідчується форма власності даного об`єкта: державна корпоративна, а також власник об`єкта: ВАТ «АК «Дніпроавіа».

Відповідно до умов договору купівлі-продажу пакету акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа» від 28.08.2009 №КПП-557, Фондом державного майна України було продано Товариству з обмеженою відповідальністю «Галтера» 94.572% акцій статутного капіталу ВАТ «АК «Дніпроавіа».

Однак, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.2011, виданого на підставі Рішення п`ятої сесії шостого скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області щодо об`єкта нерухомого майна «будівлі та споруди Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» (до складу якого входить злітно-посадкова смуга та радіомаячна система РМС-СП-80М), - форма власності даного об`єкта: державна корпоративна.

Відповідно до державного класифікатора України ДК 001:2004 «Класифікація форм власності», затвердженого Наказом Держспоживстандарту від 26.12.2005 №375, державну корпоративну власність визначають щодо майна суб`єктів, у статутному фонді яких частка державної власності перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує відповідним органам державного управління право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 26.02.2007 №40 вищезазначений державний класифікатор України ДК 001:2004 «Класифікація форм власності», яким передбачалась така форма власності майна, як «державна корпоративна», скасовано з 01.04.2007.

Глава 23 «Загальні положення про право власності» Цивільного кодексу України визначає три форми права власності на майно: право приватної власності (ст. 325 ЦК України), право державної власності (ст. 326 ЦК України), право комунальної власності (ст. 327 ЦК України).

Згідно листа Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 09.08.2022 року №18-12-02773, злітно-посадкова смуга, як основний елемент цивільного аеродрому «Дніпро» належить до державної власності з моменту її введення в експлуатацію.

На баланс ВАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа» злітно-посадкова смуга аеродрому Кайдаки разом з обслуговуючими спорудами Міністерством транспорту України поставлена не була (Т. 5 а.с. 50-51).

Відповідно до ст. 326 Цивільного кодексу України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Суд зазначає, що станом на день укладання договору про спільне використання майна №153 від 24.11.2011 ні ВАТ «АК «Дніпроавіа», ні власник його значного пакету акцій (ТОВ «Галтера») не мали статусу органу державної влади.

Відтак, станом на день укладання договору про спільне використання майна №153 від 24.11.2011 ні ВАТ «АК «Дніпроавіа», ні власник його значного пакету акцій (ТОВ «Галтера») не мали статусу органу державної влади, а тому станом на день укладання договору про спільне використання майна №153 від 24.11.2011 ВАТ «АК «Дніпроавіа» в силу приписів законодавства не могло мати повного обсягу прав та самостійних повноважень власника аеродрому «Дніпро» (до складу якого входить злітно-посадкова смуга та радіомаячна система РМС-СП-80М).

Поряд з наведеним, в матеріалах справи наявна копія Свідоцтва про реєстрацію аеродрому «Дніпро» №АР 03-01 від 19.04.2019 (видане замість Свідоцтва про реєстрацію цивільного аеродрому «Дніпро» №АР 03-01 від 11.10.2012), в якому власником аеродрому «Дніпро» зазначено Міністерство інфраструктури України.

Листом Державної авіаційної служби України від 25.11.2021 №1.16-7912-21 підтверджено, що і в 2012 році, і в 2019 році із заявкою на отримання свідоцтва про реєстрацію аеродрому «Дніпро» до Державної авіаційної служби України зверталось, саме ТОВ «МА «Дніпропетровськ», яке разом із такою заявкою мало подати всі необхідні документи відповідно до переліку, встановленого Правилами реєстрації цивільних аеродромів України №795, в тому числі документи на підтвердження права користування землею під аеродромом, документи про реєстрацію власника аеродрому як юридичної особи, копію статуту власника аеродрому.

При оцінці та перевірці заявки на сертифікацію аеродрому від 05.01.2021, поданою ТОВ «МА «Дніпропетровськ» разом із договором про спільне використання майна від 24.11.2011 №153 на підтвердження взаємовідносин із ВАТ «АК «Дніпроавіа» як із власником аеродрому «Дніпро», Державна авіаційна служба України не встановила об`єктивної розбіжності поданих заявником даних та документів щодо власника аеродрому «Дніпро» тим офіційним даним щодо власника аеродрому «Дніпро», які вже були зафіксовані в Державному реєстрі цивільних аеродромів України та в Свідоцтві про реєстрацію аеродрому «Дніпро» від 19.04.2019 на підставі документів, поданих тим самим заявником (ТОВ «МА «Дніпропетровськ») до Державіаслужби при отриманні Свідоцтва про реєстрацію аеродрому «Дніпро». Відповідачем також не було з`ясовано підстав такої розбіжності.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що в процесі сертифікації аеродрому «Дніпро» на підставі заявки ТОВ «МА «Дніпропетровськ» №1.1/09 від 05.01.2021, відповідач допустив нехтування власними обов`язками, встановленими як п.п. 6, 7 Положення про Державну авіаційну службу України №520, так і Розділом ІІІ «Нагляд за аеродромами» Авіаційних правил №849, не перевірив вказану заявку та додані до неї документи на відповідність встановленим вимогам Авіаційних правил №849 всупереч п. 93 ч. 1 ст. 1 Повітряного кодексу України, внаслідок чого прийняв у складі заявки на сертифікацію аеродрому «Дніпро» документ (договір №153 від 24.11.2011), дані якого, в частині власника аеродрому «Дніпро», є суперечливими.

При цьому, що стосується посилань апелянта на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008 року у справі № 9/191-07, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2008 року, якими визначено, що штучна злітно-пасадкова смуга та радіомаячна система РМС-СП-80М знаходяться у розпорядженні, користування та володінні ВАТ "АК "Дніпроавіа", як на преюдицію в межах даної справи, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Так, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини даної справи, висновки господарського суду в межах справи № 9/191-07, колегією суддів не приймаються до уваги.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спірний наказ Державної авіаційної служби України №1007 від 30.06.2021 року був прийнятий останнім з порушенням приписів чинного законодавства, в тому числі ст. 2 КАС України, що свідчить про його протиправність та необхідність скасування.

Відносно заяви Державної авіаційної служби України про визнання позову, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 189 КАС України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Так, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що спірний наказ відповідача стосується прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ", який в свою чергу заперечував відносно задоволення вищенаведеної заяви відповідача про визнання позову, а відповідно наявність останньої не може бути беззаперечною підставою для задоволення позову без перевірки рішення суду першої інстанції на предмет його законності та обґрунтованості.

Що стосується посилань апелянта на відсутність у Дніпровської міської ради права на звернення до суду з даним позовом, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 3 Європейської хартії місцевого самоврядування, місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування ,органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Згідно ч. 4 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними; вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим центральним або регіональним органом, якщо це не передбачено законом.

Відповідно до ст. 11 Європейської хартії місцевого самоврядування, органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і вимагати поваги до принципів місцевого самоврядування, які закріплені в конституції чи національному законодавстві.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється на принципах, зокрема, судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем у судах, зокрема, має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Приписами ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваженнями на звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 15 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні та обласні ради приймають рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Відповідно до п. 16 ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті ради за рішенням ради звертається до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Згідно ч. 4 ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

За результатом аналізу наведених правових приписів вбачається, що: право територіальної громади як суб`єкта публічних правовідносин охоплює собою права відповідних мешканців; порушення прав територіальної громади означає порушення права членів цих громад (кожного жителя відповідної адміністративно-територіальної одиниці); інтереси громади визначають зміст і спрямованість діяльності відповідних органів місцевого самоврядування; головним завданням органу місцевого самоврядування є захист (в тому числі, шляхом звернення до суду) інтересів фізичних осіб, які проживають на відповідній території; для реалізації цього завдання органи місцевого самоврядування наділені відповідною компетенцією, людськими та фінансовими ресурсами; ухилення від обов`язку захищати інтереси відповідної громади може бути розцінено як невиконання органом місцевого самоврядування та його посадовими особами своїх функціональних обов`язків.

Частиною 5 статті 125 Конституції України закріплено положення, згідно з яким з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Так, Конституція України закріплює гарантії того, що будь-які юридичні спори, а також інші справи (в яких не існує юридичного спору, але це визначено законом) повинні вирішуватися виключно судом, який забезпечуючи здійснення правосуддя, не може ухилятися від виконання цієї основної конституційної функції.

При цьому, судовий захист з боку адміністративного суду повинен виступати найбільш ефективним механізмом захисту прав та інтересів громадян, інших фізичних та юридичних осіб у випадку їх порушення з боку будь-якого суб`єкта публічно-владних повноважень.

Позбавлення органу місцевого самоврядування права на звернення до адміністративного суду з позовом до органу державної влади в інтересах відповідної територіальної громади, певним чином, спотворює природу і завдання адміністративного суду, а також знижує довіру населення до нього.

Поряд з вказаним, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, кожна особа (будь-який суб`єкт приватного права та суб`єкт публічного права) має право подати позов до будь-якого суб`єкта владних повноважень за єдиного обмеження, якщо це не суперечить закону, та при наявності мети - забезпечення захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин. До того ж, частина друга статті 46 цього Кодексу деталізує, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Зазначене також підтверджується положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, яка передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ця стаття також передбачає право будь-якої юридичної особи (суб`єкта приватного права та суб`єкта публічного права) на звернення до адміністративного суду за єдиного обмеження, якщо для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Поняття «інший» слід розуміти існування предметної юрисдикції цивільного або господарського суду для вирішення конкретного публічно-правового спору.

Крім того, пункти 3 та 5 частини першої статі 19 КАС України визначають два додаткових види спорів за позовами суб`єктів владних повноважень: спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління; спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Приписами ч.ч. 3, 6 ст. 6 КАС України визначено, що звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується; забороняють відмову в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що станом на сьогоднішній день в законодавстві України не визначено чіткого механізму та процедури, через яку громадяни мають можливість захистити свій охоронюваний законом інтерес на користування вказаним нематеріальним благом щодо здійснення повітряних перевезень у випадку його порушення.

Авіаційними правилами №849 встановлено процедуру сертифікації цивільних аеродромів в Україні, і належне дотримання даного нормативно-правового акту всіма учасниками процесу сертифікації аеродрому є однією з гарантій, яку держава надає власним громадянам щодо захисту їхнього права (законного інтересу) на здійснення повітряних польотів з аеродрому, сертифікованого у суворій відповідності до вимог законодавства.

У випадку встановлення недотримання Державною авіаційною службою України вимог вказаних Авіаційних правил №849 в процесі сертифікації цивільного аеродрому «Дніпро» на підставі заявки ТОВ «МА «Дніпропетровськ» від 05.01.2021 без надання документаційного підтвердження взаємовідносин заявника з власником аеродрому є підстави вважати вказані дії відповідача такими, що порушують право (законний інтерес) громадян, які мешкають на території міста Дніпра, на задоволення їхніх індивідуальних та колективних потреб у повітряних перевезеннях на умовах, гарантованих, в тому числі, Авіаційними правилами №849.

Згідно із зведеним переліком суб`єктів природних монополій, що ведеться Антимонопольним комітетом України, на ринку послуг «забезпечення посадки зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна», що надаються на території міста Дніпра, існує природна монополія.

Таким чином, право громадян України, що проживають на території міста Дніпра, на реалізацію їхнього права (законного інтересу) на задоволення індивідуальних та колективних потреб у повітряних перевезеннях, може бути реалізоване тільки в межах природної монополії міжнародного цивільного аеропорту «Дніпро», складовою частиною якого є аеродром «Дніпро».

Під час судового розгляду судом апеляційної інстанції було встановлено та сторонами не спростовано, що ТОВ «МА «Дніпропетровськ» було фігурантом розслідувань Антимонопольного комітету України як таке, що застосовувало дискримінаційні ціни для суб`єктів господарювання, зокрема, на ринку послуг з наземного обслуговування в 2015-2017 роках, про що було винесено рішення Адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі №4/06-03-1/18 від 17.08.2020 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що мешканцями міста Дніпра на офіційному веб-порталі Єдиної системи місцевих петицій була зареєстрована та підписана більш як трьома тисячами осіб електронна петиція «Розблокування аеропорту Дніпра для доступних міжнародних перельотів» (https://petition.e-dem.ua/dnipropetrovsk/Petition/View/1686), в якій була викладена скарга мешканців на те, що в аеропорту Дніпра протягом тривалого часу відбувається обмеження доступу іноземних авіакомпаній до польотів до/з даного аеропорту через відмову експлуатанта погодити так звані «слоти». Вказана петиція також містить інформацію про те, що жителі територіальної громади відчувають себе у «програшній ситуації» в порівнянні з мешканцями інших великих українських міст, де аеропорти працюють прозоро та конкурентно.

Як вбачається з матеріалів справи, право мешканців територіальної громади міста Дніпра на реалізацію свого законного інтересу щодо здійснення повітряних перевезень з аеропорту міста Дніпра зазнає впливу від дій експлуатанта цивільного аеродрому «Дніпро» (ТОВ «МА «Дніпропетровськ»), який діє на підставі Сертифіката аеродрому №UA-005 з датою первинної видачі 01.07.2021 року. Відтак, питання законності надання Державною авіаційною службою України даного Сертифікату ТОВ «МА «Дніпропетровськ» має ключове значення для підтвердження або спростування права ТОВ «МА «Дніпропетровськ» впливати на обсяг реалізації мешканцями міста Дніпра їхнього законного права на задоволення потреб у повітряних перевезеннях.

З огляду на викладені правові приписи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позбавлення територіальної громади Дніпровської міської ради права на звернення до адміністративного або будь-якого іншого суду з позовом (в інтересах відповідної територіальної громади) про визнання протиправним та скасування рішення Державіаслужби, не переслідує легітимну мету і така мета не відповідає потребам суспільства та окремих осіб; не забезпечує розумну пропорційність між встановленими обмеженнями та поставленою метою; зроблено без перевірки доводів позивача про неправомірність втручання у його права та без визначення альтернативних способів захисту, які б гарантували не теоретичну, а практичну та ефективну можливість захисту відповідного порушеного права.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскаржуваний Наказ №1007 від 30.06.2021 «Про видачу Сертифіката аеродрому «Дніпро» був виданий Державною авіаційною службою України в рамках реалізації своїх владних повноважень, на підставі даного Наказу №1007 від 30.06.2021 виникли права та обов`язки у ТОВ «МА «Дніпропетровськ», але також даний Наказ №1007 від 30.06.2021, в силу винесення його відповідачем в стратегічно важливій сфері публічних інтересів, у сфері авіаперевезень, безстроково - має прямий вплив на можливість реалізації мешканцями територіальної громади міста Дніпра їхнього охоронюваного законом інтересу на задоволення індивідуальних та колективних потреб у повітряних перевезеннях.

Суд зазначає, що за доведеності порушення Державною авіаційною службою України при винесенні Наказу №1007 від 30.06.2021 процедури сертифікації аеродрому «Дніпро», встановленої Авіаційними правилами №849, матиме місце підтвердження порушення законодавчих гарантій щодо захисту права (законного інтересу) мешканців територіальної громади міста Дніпра на здійснення повітряних польотів з аеродрому, який має бути сертифікований у суворій відповідності до вимог законодавства.

Також, колегія суддів зазначає, що без можливості оскаржити індивідуальний акт, виданий державним органом в стратегічно важливій сфері авіаперевезень безстроково, - дії Державної авіаційної служби України та ТОВ «МА «Дніпропетровськ» в процесі сертифікації цивільного аеродрому «Дніпро» стають фактично безконтрольними, а права територіальної громади беззахисними, всупереч гарантіям закріпленим на рівні Конституції України.

Що стосується посилань апелянта на порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи шляхом безпідставної зміни складу колегії суддів, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 7, 13 ст. 31 КАС України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Якщо справа має розглядатися суддею одноособово, але цим Кодексом передбачена можливість колегіального розгляду такої справи і про це прийнято відповідне рішення, така справа розглядається в суді першої інстанції - колегією суддів, до складу якої включається суддя, визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою при автоматизованому розподілі справ, та два судді, додатково визначених Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою після прийняття рішення про колегіальний розгляд справи.

Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 33 КАС України передбачено, що будь-яку справу, що відноситься до юрисдикції суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється відповідна ухвала.

За приписами ч. 1 ст. 35 КАС України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2021 року протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями було розподілено дану справу судді-доповідачу Сидоренко Д.В.

04.10.2021 року суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В. було подано службову записку на ім`я керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду про призначення розгляду даної справи колегією у складі трьох суддів. Правовою підставою для повторного розподілу визначено ч. 2 ст. 33 КАС України.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 04.10.2021 року визначено склад колегії суддів у складі головуючий суддя: Сидоренко Д.В., суддів Озерянської С.І., Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року адміністративну справу №160/17591/21 за позовною заявою Дніпровської міської ради до Державної авіаційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Міжнародний аеропорт Дніпропетровськ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

05.01.2022 від представника позивача - Дніпровської міської ради надійшла апеляційна скарга на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №160/17591/21.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради було задоволено, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №160/17591/21 було скасовано та направлено справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06.06.2022 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №144 д, у зв`язку з неперебуванням судді Сидоренко Д.В. в автоматизованому розподілі КП ДСС напередодні відпустки», призначено повторний автоматизований розподіл справи №160/17591/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року справу №160/17591/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тулянцева І.В., судді - Боженко Н.В., Озерянська С.І.

08.09.2022 року від представника Державної авіаційної служби України надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., суддів - Боженко Н.В., Озерянської С.І.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 року визнано необґрунтованою заяву представника відповідача - Державної авіаційної служби України про відвід колегії суддів; заяву представника відповідача про відвід колегії суддів передано для визначення судді, який буде здійснювати її вирішення, в порядку, визначеному ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 року задоволено заяву представника відповідача про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., суддів - Боженко Н.В., Озерянської С.І. у справі №160/17591/21, відведено від розгляду справи №160/17591/21 колегію суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., суддів - Боженко Н.В., Озерянської С.І.

Справу №160/17591/21 передано для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.09.2022 року визначено склад колегії суддів у складі головуючий суддя: Голобутовський Р.З., суддів Врона О.В., Неклеса О.М.

13.09.2022 року суддею Голобутовським Р.З. було подано службову записку на ім`я керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду про виключення колегіального розгляду справи та призначення розгляду справи одноособового.

Вказана службова записка була обгрунтована посиланням на недоцільність подальшого розгляду даної справи колегіально, оскільки дана справа не підпадає під категорю справ, які необхідно розглядати колегіально та тривалий термін розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату суду «Щодо внесення змін до складу колегії суддів за допомогою автоматизованої системи документообігу» №315д від 13.09.2022 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за яким виключено зі складу колегії суддів: суддів - Врону О.В., Неклесу О.М.

В подальшому розгляд даної справи був здійснений Дніпропетровським окружним адміністративним судом у складі головуючого судді Голобутовського Р.З.

Відтак, у випадку розгляду справи колегією суддів, в тому числі з підстав, визначених ч. 2 ст. 33 КАС України, такий розгляд справи має бути завершений, саме колегією суддів, натомість в даному випадку розгляд даної справи було здійснено суддею одноособово.

Таким чином, з огляду на вказані правові приписи та встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку відносно порушення судом першої інстанції норми процесуального права щодо повноважності складу суду при розгляді справи, та як наслідок необхідності задоволення апеляційної скарги апелянта частково, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 року в адміністративній справі №160/17591/21 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Дніпровської міської ради задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної авіаційної служби України №1007 від 30.06.2021 "Про видачу Сертифіката аеродрому "Дніпро".

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко