Справа № 460/2868/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 460/2868/22 пров. № А/857/14173/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. про стягнення різниці в середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (суддя суду І інстанції: Недашківська К.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15.08.2022р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 15.08.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.02.2022р. (згідно із відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Рівненській обл. різницю в середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в загальному розмірі 147305 грн. 90 коп. (а.с.136-138).

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. у справі № 460/1297/21 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Гощанського відділення поліції /ВдП/ Острозького відділу поліції /ВП/ ГУ НП в Рівненській обл., починаючи з 10.03.2021р. При ухваленні рішення судом не вирішено питання щодо стягнення різниці в заробітку на час виконання нижчеоплачуваної роботи - дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського районного управління поліції /РУП/ ГУ НП в Рівненській обл. Обчислена різниця в середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи складає 147305 грн. 90 коп. за період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р.

Відповідач проти заявленого позову заперечив, при цьому наголосив на тому, що дійсно ОСОБА_1 у спірний період отримував грошове забезпечення за нижчеоплачуваною посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській обл. Проте, різниця грошового забезпечення була виплачена позивачу у липні 2021 року. Водночас, проведені позивачем розрахунки заперечив (а.с.85-91).

Згідно ухвали суду від 15.02.2022р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.60-61).

Відповідно до ували суду від 09.08.2022р. розгляд справи проведено у порядку письмового провадження (а.с.177 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2022р. заявлений позов задоволено частково; стягнуто на користь ОСОБА_1 з ГУ НП в Рівненській обл. різницю в середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. у розмірі 8624 грн. 89 коп. (сума зазначена без урахування податків і зборів); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.190-193).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ НП в Рівненській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.194-196).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дійсно судом під час вирішення позову про поновлення на публічній службі не вирішено питання щодо стягнення різниці в середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Водночас, згідно із архівною відомістю № 1 за період з березня по грудень 2021 року позивачу в липні 2021 року було виплачено різницю грошового забезпечення, що утворилася по причині отримання ОСОБА_1 з березня по червень 2021 року заробітної плати у меншому розмірі. Отже, в липні 2021 року був здійснений перерахунок і відшкодовано різницю в середньому заробітку.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення (а.с.220-222).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, оскільки вирішення спору судом першої інстанції проведено у порядку письмового провадження; до апеляційного суду не надійшло клопотань від сторін (їх представників) про розгляд справи за їх участі (а.с.217).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом ГУ НП в Рівненській обл. № 32 о/с від 10.03.2021р. «По особовому складу» призначено ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській обл., звільнивши з посади начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. (а.с.48).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. у справі № 460/1297/21 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Рівненській обл. № 32 о/с від 10.03.2021р.; визнано протиправним та скасовано п.2 наказу ГУ НП в Рівненській обл. № 1083 від 29.12.2020р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. з 10.03.2021р.; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. допущено до негайного виконання; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.49-50).

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021р. апеляційну скаргу ГУ НП в Рівненській обл. задоволено частково; рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. в адміністративній справі № 460/1297/21 скасовано частково, а саме в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування п.2 наказу ГУ НП в Рівненській обл. № 1083 від 29.12.2020р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності; в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування наказу ГУ НП в Рівненській обл. № 1083 від 29.12.2020р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності; в решті рішення суду залишено без змін.

Відповідно до наказу ГУ НП в Рівненській обл. № 76 о/с від 28.05.2021р. скасовано пункт наказу № 32 о/с від 10.03.2021р. в частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській обл.; поновлено останнього на посаді начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. з 10.03.2021р. (а.с.51).

При цьому, у зазначеному наказі не вирішено питання щодо виплати ОСОБА_1 різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

По причині наведеного, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми різниці в заробітку за період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. (70 календарних днів) в розмірі 147305 грн. 90 коп.

Приймаючи рішення та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що за спірний період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. позивач отримував грошове забезпечення за посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській обл., тобто здійснював виконання нижчеоплачуваної роботи.

Отже, заявлена до стягнення сума безумовно є різницею в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Із урахуванням наведеного, заявлена до стягнення сума повинна мати статус «різниці» в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, через що зазначені у позовній заяві та у заяві про збільшення розміру позовних вимог розрахунки сум, які заявлені до стягнення, не беруться до уваги судом.

За проведеними судом розрахунками різниця у середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. склала 8624 грн. 89 коп.

Отже, грошове забезпечення за час виконання нижчеоплачуваної роботи, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 8624 грн. 89 коп.

Суд відхилив доводи відповідача про те, що у липні 2021 року позивачу виплачено різницю грошового забезпечення, оскільки на підтвердження такої обставини не надано належних та допустимих доказів.

Також суд не прийняв до уваги твердження позивача щодо розрахунків різниці у заробітку, оскільки такі не відповідають відомостям, що містяться у матеріалах справи, та здійсненні без урахування норм чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених (незадоволених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

За приписами ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю /КЗпП/ України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Із змісту рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. у справі № 460/1297/21 вбачається, що при поновленні позивача на посаді начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. з 10.03.2021р., питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд не вирішував.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постановах від 12.02.2020р. у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05.09.2019р. у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30.10.2018р. у справі № 826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) визначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає всі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, зокрема й за час вимушеного прогулу, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат, а тому до спірних правовідносин (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) не застосовуються положення ч.1 ст.233 КЗпП України в частині визначення строку звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022р. у справі № 755/12623/19 відступила від висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.10.2019р. у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) задля формування єдиної судової практики щодо застосування ч.2 ст.233 КЗпП України до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, що передбачений ч.2 ст.235 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тому позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку чи різниці в заробітку без застосування положень ч.1 ст.233 КЗпП України.

Оскільки за спірний період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. позивач отримував грошове забезпечення за посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській обл., тобто здійснював виконання нижчеоплачуваної роботи, тому заявлена до стягнення сума є різницею в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Щодо правильності обчислення вказаної суми колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.94 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.2 ст.94 цього Закону).

Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п.2 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.5 вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз.1 п.8 вказаного Порядку).

Згідно з п.9 розділу І «Загальні положення» Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

Середньоденне грошове забезпечення поліцейського обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Двома календарними місяцями, що передували звільненню позивача, є лютий та січень 2021 року.

У період з 11.01.2021р. по 15.01.2021р. та з 16.01.2021р. по 14.02.2021р. позивач перебував у відпустці (наказ № 4 о/с від 11.01.2021р. (а.с.45)); з 15.02.2021р. по 05.03.2021р., з 09.03.2021 по 15.03.2021р. знаходився в стані тимчасової непрацездатності (а.с.46, 47).

Зважаючи на те, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тому розрахунок різниці у заробітку позивачу підлягає обрахунку із застосуванням двох попередніх місяців - грудень та листопад 2020 року.

Зі змісту Архівної відомості № 1 вбачається, що позивач отримав грошове забезпечення за грудень 2020 року у розмірі 20286 грн. 27 коп., за листопад 2020 року - в розмірі 19635 грн., разом 39921 грн. 27 коп. (а.с.106).

При цьому, отримані позивачем додаткові доплати на період карантину за серпень-жовтень 2020 року у розмірі 24000 грн. 41 коп. та 358 грн. 57 коп. не включаються до обрахунку.

Звідси, середньоденний заробіток позивача на посаді начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. становить 654 грн. 45 коп. ((20286,27 + 19635)/61 календарний день).

За період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. кількість днів вимушеного прогулу позивача за посадою начальника Гощанського ВдП Острозького ВП ГУ НП в Рівненській обл. становить 70 календарних днів.

Отже, грошове утримання позивача на вказаній посаді за період 10.03.2021р. по 18.05.2021р. становить 45811 грн. 50 коп. (70 х 654,45 грн).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав суми грошового забезпечення за посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУЮ ГУ НП в Рівненській обл. (нижчеоплачуваною роботою) згідно наданої позивачем Виписки за банківським рахунком, а саме: у березні 2021 року 15520 грн. 44 коп. (а.с.30); у квітні 2021 року 11220 грн. 17 коп. (а.с.32); у травні 2021 року - 10446 грн. (а.с.36).

Загальна сума отриманого грошового забезпечення за посадою дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській обл. (нижчеоплачуваною роботою) за березень-травень 2021 року становить 37186 грн. 61 коп.

Таким чином, різниця у середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 10.03.2021р. по 18.05.2021р. становить 8624 грн. 89 коп. (45811 грн. 50 коп. 37186 грн. 61 коп.).

Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 ПК України).

Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як передбачено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що факт виплати позивачу у липні 2021 року різниці грошового забезпечення не підтверджений належними доказами.

По-перше, відповідачем не представлено наказу або іншого розпорядчого документа керівника ГУ НП в Рівненській обл., яким вирішено нарахувати і виплатити різницю в середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

По-друге, відповідачем не представлено належних розрахунків такої суми.

По-третє, згідно архівної відомості № 1 за період з березня по грудень 2021 року позивачу проведено у липні 2021 року виплату грошового забезпечення в розмірі 22287 грн. 55 коп., до якого входять посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, надбавка за специфічні умови проходження служби, щомісячна премія, додаткова премія за рішенням керівництва, індексація. Натомість, виплата різниці середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи у вказаному документі не згадується.

Із урахуванням наведеного, відповідачем не доведено достовірними доказами факт виплату позивачу в липні 2021 року різниці середньому заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткову підставність заявленого позову та наявність підстав для його часткового задоволення, із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ НП в Рівненській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2022р. в адміністративній справі № 460/2868/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Національної поліції в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 09.02.2023р.