Справа № 480/6749/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 р.Справа № 480/6749/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. (ухвалене суддею Осіповою О.О., повний тектс якого складено 26.11.2022 р.) по справі № 480/6749/20

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (в подальшому ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 50761,03 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, просив розгляд справи проводити за відсутністю свого представника.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, повідомив, що апелянт про дату, час і місце судового засідання повідомлений та не заперечував проти розгляду справи за його відсутністю.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.01.2020 р. № 4 відповідача призначено на посаду командира взводу матеріального забезпечення 3 реакційного артилерійського дивізіону, на підставі наказу командира 27 реактивної артилерійської бригади (по особовому складу) від 03.01.2020 р. № 2-РС, рапорту ОСОБА_1 вх. № 26 від 08.01.2020 р.

Відповідно до вищевказаного наказу відповідач з 08.01.2020 р. прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

11.06.2020 р. заступником командира ВЧ НОМЕР_1 з тилу начальником тилу проведено перевірку організації тилового забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону, за результатами якого командиру ВЧ НОМЕР_1 направлено рапорт, згідно з яким під час проведення перевірки забезпечення паливо-мастильними матеріалами 3 реактивного артилерійського дивізіону знято залишки пального та встановлено, що у взводі матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону мають місце порушення, що призвели до нестачі дизельного пального в кількості 1265 кг на суму 37191 грн.

Наказом командиром ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 441 від 18.06.2020 р. призначено службове розслідування, за результатами якого складено акт проведення службового розслідування вх. № 6359 від 04.08.2020 р., та видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.08.2020 р. № 176 «Про результати службового розслідування», за результатами якого було встановлено, що нестача майна служби пального і мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону військової частини ВЧ НОМЕР_1 допущена, зокрема, з вини командира взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону старшини ОСОБА_1 .

Наказом командира наказом ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.06.2020 р. № 604 «Про притягнення до матеріальної відповідальності винних осіб та визначення порядку відшкодування завданої шкоди» вже було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 1793,40 грн., тому утриманою сумою було погашено дану заборгованість та частково в розмірі 8,16 грн. заборгованість нанесену відповідачем на суму 37191 грн.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 611 від 21.08.2020 р. «Про притягнення до матеріальної відповідальності винних осіб та визначення порядку відшкодування завданої шкоди» командира взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону старшину ОСОБА_1 притянуто до матеріальної відповідальності на суму 37191 грн.

Згідно із книгою грошових стягнень та нарахувань ВЧ НОМЕР_1 від 01.01.2020 р. з відповідача утримано 1801,56 грн., що підтверджується роздавальною відомістю за серпень 2020 року №334 від 04.09.2020 р.

Таким чином, залишок невідшкодованої заборгованості становить 37182, 84 грн.

Під час проведення щомісячної інвентаризації по службі пально-мастильних матеріалів у взводі матеріального забезпечення 3 реактивному артилерійському дивізіоні, інвентаризаційною комісією, виявлено нестачу пального (марки А-80 48 кг, А92 1524 кг, А92 Євро5 - 965 кг, дизельне пальне - 326 кг).

Наказом командиром ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.08.2020 р. № 617 призначено службове розслідування, за результатами якого складено акт від 03.09.2020 р. вх. № 7113 та видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.09.2020 р. № 192 «Про результати службового розслідування», за результатами якого встановлено, що нестача майна служби пального і мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 допущена, зокрема, командиром взводу матеріального забезпечення 3 реактивною артилерійської дивізійну старшиною ОСОБА_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2020 р. № 670 «Про притягнення до матеріальної відповідальності винних осіб та визначення порядку відшкодування завданої шкоди» командира, взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону старшину ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 13578,19 грн.

Таким чином, залишок невідшкодованої заборгованості становить 13578,19 грн.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 193 від 31.08.2020 р. позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та знято з усіх видів забезпечення.

Згідно із витягом з книги грошових стягнень та нарахувань, виданим помічником командира з фінансово-економічної роботи - начальником фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 загальна сума матеріальної шкоди, нанесеної відповідачем державі в особі ВЧ НОМЕР_1 становить 50761,03 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачем в добровільному порядку заборгованість не сплачена, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума матеріальної шкоди нанесеної відповідачем державі в особі ВЧ НОМЕР_1 становить 50761,03 грн., яка виникла внаслідок встановленої нестачі, підлягає стягненню з відповідача , оскільки він на той час був матеріально відповідальною особою за вказану нестачу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (в подальшому Статут, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).

Абзацом 1 статті 58 розділу 2 Статуту встановлено, що командири (начальники) відповідають перед державою за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів.

Відповідно до ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно із ст. 119 Статуту, командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Відповідно до ст. 120 цього Статуту, командир взводу (групи, башти) зобов`язаний: стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності.

Згідно із Наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 р. № 300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» (в подальшому Положення), наказ зобов`язує всіх посадових осіб військової частини, які відають військовим господарством: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового господарства та неухильно керуватися ними у своїй діяльності; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки; знати наявність, стан тактично-технічні характеристики та правила експлуатації озброєння, бойової, іншої техніки та вміти організувати їх експлуатацію та ремонт; вживати заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів (п. 3.1.9.).

Абзацом 1 пункту 3.1.12 розділу 3 Положення встановлено, що посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Відповідно до абз. 5 п. 3.3.4 розд. 3 Положення, командир взводу тилового забезпечення батальйону повинен контролювати правильне використання, утримання автотранспорту взводу, техніки та майна тилу, а також інших матеріальних засобів, які знаходяться у взводі тилового, забезпечення, та не менше двох разів на місяць проводити їх огляд, перевірку наявності та стану.

Відповідно до абз. 1 п. 7 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження.

Згідно із п. 10 розділу І Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440, облік військового майна поділяється на оперативний облік та облік за первинними документами. Оперативний облік військового майна ведеться у службах забезпечення органів військового управління за номенклатурою, встановленою начальниками відповідних служб забезпечення органів військового управління. При веденні оперативного обліку військового майна записи облікових даних в облікових регістрах здійснюються на підставі донесень та звітних документів

Абзацом 10 пункту 7 розділу II Інструкції № 440 встановлено, що у разі втрати облікових регістрів облікові дані відновлюються в нових облікових регістрах після проведення службового розслідування за звітними, первинними документами та даними інвентаризації (у разі її проведення) з подальшим проведенням звірки облікових даних із відповідною службою забезпечення.

Частиною 1статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 р. № 160-ІХ ( в подальшому Закон № 160-ІХ) визначено, що дія Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Частиною 1 статті 12 Закону № 160-ІХ встановлено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів визначені Розділом XVIII Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 р. № 440.

Розділом XVIII Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 р. № 440, визначено, що облік пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин та спирту ведеться за такими стандартними одиницями виміру: у службах забезпечення органів військового управління та військових частин, в операційно-обліковому підрозділі, підрозділах зберігання та ПТЗВ центру забезпечення, на складі пального та пункті заправлення техніки пальним військової частини, у підрозділі авіаційної частини, а також у підрозділі, розмішеному або діючому окремо від своєї військової частини, - у кілограмах за найменуваннями, марками та кількістю, а у складах (сховищах) центру забезпечення, на складі пального - у ціновому вираженні за одиницю обліку; у підрозділі, розміщеному або діючому зі своєю військовою частиною, - у літрах, за найменуваннями, марками та кількістю; у фінансово-економічному органі військової частини, центру забезпечення, а також на кораблі (судні) -у кілограмах за найменуваннями, марками, кількістю та вартістю.

Тобто, відповідно до вимог керівних документів облік пального та мастильних матеріалів ведеться в одиницях виміру - кг, тому що рідина має властивість змінювати свій об`єм (залежить від густини рідини та її температури). Зняття залишків ПММ здійснюється з використанням відповідних пристроїв вимірювання та обчислюється в літрах. При визначенні маси рідини (для внесення відповідних записів в облікові документи тощо) застосовують відповідні формули та коефіцієнти (в залежності від марки пального, густини та температури рідини).

У військовій частині пальне, використане підрозділами військової частини, знімається з їх обліку на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами підрозділів відповідно до вимог Порядку списання військового майна та щомісяця надаються до служби забезпечення (п. 6 розділу XVIII Інструкції № 440).

Результати щомісячного зняття залишків пального в баках машин (агрегатах) підрозділу оформлюються відомістю заміру пального у баках машин (додаток 85), а в резервуарах (цистернах) складу пального та пункту заправлення - записами в книзі обліку замірів у резервуарах (цистернах). На підставі відомості заміру пального в баках машин і записів у книзі обліку замірів у резервуарах (цистернах) складається акт зняття залишків, до якого. за необхідності, додається розрахунок природних втрат пально-мастильних матеріалів. (п.7 розділу XVIII Інструкції № 440).

Пунктом 6.4. - 6.7 розділу VI Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 р. № 17, встановлено, що у військовій частині пальне, яке використане підрозділами, списується за донесеннями про наявність та рух військового майна.

Донесення складається на підставі записів у таких облікових документах: дорожніх листах - при використанні наземних транспортних засобів та плавучих засобів; польотних листах, стартових хронометражних журналах, формулярах двигунів, штурманських бортових журналах - при використанні літальних апаратів; робочих листах агрегатів, машинних журналах електричних агрегатів - при використанні стаціонарних та пересувних агрегатів (станцій), силових агрегатів радіорелейних (тропосферних) станцій та апаратних наземних вузлів зв`язку; у добових та вахтових (суднових) журналах - при використанні на кораблі (судні) пального, використаного електромеханічною частиною. До донесення в обов`язковому порядку додаються зазначені вище облікові документи.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Акту приймання посади та рапорту ОСОБА_1 про прийняття справи та посади командира взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону (вх. № 26 від 08.01.2020 р.) втрат та нестач під час приймання справ та посади командира взводу матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону ОСОБА_1 не виявлено, про що він вказав в пункті 6 Акту приймання посади. Крім того, в рапорті про приймання посади позивачем не вказав про факт нестач матеріальних засобів.

Крім того, відповідно до п. п. 5, 6 акту передачі та прийому техніки та майна, що рахується за взводом матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , при опитуванні особового складу скарг та заяв не виявлено; озброєння та військова техніка у справному стані, матеріальні засоби в наявності, відповідають обліковим документам.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем службове розслідування проведено на підставі рапорту від 13.01.2020 р. та того ж дня складено акт службового розслідування (вх. № 2778 від 13.03.2020 р.), відповідно до якого встановлена нестача матеріальних засобів у взводі матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону, в тому числі пального та мастильних матеріалів, тобто, вказана нестача встановлено не відповідачем під час прийняття справ та матеріальних цінностей, а під час проведення службового розслідування.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено представником апелянта під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що накази про результати службового розслідування про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності відповідачем не оскаржувались, оскільки у вересні 2020 року відповідач був звільнений, у зв`язку з чим, на його думку, ці накази не впливали права та обов`язки відповідача.

Крім того, згідно із наданим письмовими поясненнями під час проведення службового розслідування відповідач пояснив, що нестача дизельного пального утворилася внаслідок помилок, допущених під час ведення обліку по службі паливно-мастильних матеріалів, нестача ППМ ДП Арк Євро 5ВО в кількості 307 кг після повернення його з відпустки ним виявлено вранці в бензовозі АТМЗ 5050 Урал 4310 з дизельним паливом, несправність було усунуто. Заміри ним зроблені не були. При перевірці службою ПММ 21.08.2020 р. виявлено цю нестачу. Чому він не доповів рапортом про пошкодження бензовозу, пояснити не зміг.

В матеріалах справи наявні копії відомостей облікових операцій за взводом матеріального забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону у період 03.01.2020 р. до 30.09.2020 р. по дизельному пальному, підписані начальником служби пального і мастильних матеріалів тилу, згідно з якими були нестачі, перенесені у Книгу втрат та нестач з підрозділу ВМЗ-3.

02.09.2020 р. відповідачем подані до позивача рапорти на добровільне відшкодування завданих державі збитків до 11.09.2020 р., про що надано дозвіл командиром військової частини.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки ОСОБА_1 не оскаржував накази позивача про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, на теперішній час ці накази є чинними, а відповідач фактично визнав завдання матеріальної шкоди, так як погодився на добровільне її відшкодування, то матеріальна шкода в розмірі 50761,03 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 .

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. по справі № 480/6749/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 08.02.2023 року