Справа № 420/11901/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11901/21

Головуючий І інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 24.06.2022р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№83)» про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

12.07.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» від 04.06.2021р. №66/ОС в частині звільнення його з посади «начальника оперативного відділу» ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» та п.8 ст.12 Розділу VI Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» з 07.06.2021р.;

- поновити його на службі в органах ДКВС України на посаді «начальника оперативного відділу» ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що його спірним наказом №66/ОС було необґрунтовано, безпідставно та з порушенням процедури звільнено зі служби в органах ДКВС України. Даний наказ відповідача позивач вважає протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки він грубо порушує його трудові права.

Зокрема, позивач наголошує, що у відповідача були відсутні законні підстави для звільнення його взагалі зі служби в органах ДКВС України за порушення ним службової дисципліни (безпідставний невихід на службу), оскільки ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.01.2021р. у справі №487/2/21 його було відсторонено від посади «в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)»» в порядку, визначеному КПК України, а наказом в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» від 10.03.2021р. №32/06 - від посади «начальника оперативного відділу». Зважаючи на те, що наказ про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою не видавався, а рішення про призначення на будь-яку іншу посаду не приймалося, позивач вважає притягнення його до дисциплінарної відповідальності безпідставним та необґрунтованим.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 30.11.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2022р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

15.12.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2023р. поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 24.06.2022р., відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.01.2023р. за участю сторін.

25.01.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

25.01.2023р. в судове засідання позивач (апелянт) та представник відповідача, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, з невідомих причин не прибули, в зв`язку із чим, суд 2-ї інстанції розглянув справу без участі сторін за наявними у справі доказами (документами).

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, а також виступи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 проходив службу в органах ДКВС України з 09.02.2012р.

01.07.2020р. наказом ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» №41/ОС позивача було призначено на «посаду начальника оперативного відділу» колонії.

23.10.2020р. наказом Міністра юстиції України за №2775/7 на позивача було покладено виконання обов`язків начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

19.01.2021р., на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.01.2021р. у справі №487/2/21, відповідачем було видано наказ №07/ОС про відсторонення підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків «начальника оперативного відділу» ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», до 05.03.2021р.

26.01.2021р. в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» направлено запит до ТУ ДБР про надання інформації відносно працівників установи, у тому числі ОСОБА_1 щодо стану кримінального провадження відносно них.

У відповідь на вказаний запит ТУ ДБР своїм листом від 28.01.2021р. №05.3/05.3/153а повідомила Колонію, що 06.01.2021р. в рамках кримінального провадження від 17.11.2020р. №0001125 відносно ОСОБА_1 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.268, ч.3 ст.368 КК України, було обрано запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» з правом внесення застави. Крім того, 06.01.2021р. ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.01.2021р. у справі №487/2/21 позивача було відсторонено від займаної посади. В подальшому, 11.01.2021р. позивача було звільнено з під варти у зв`язку із внесенням застави.

Окрім того, 21.01.2021р. в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» було направлено запит до ДУ «Миколаївський слідчій ізолятор» про надання інформації стосовно працівників установи, у тому числі позивача, щодо конкретного періоду знаходження їх під вартою, на який отримано відповідь, в якій вказано, що ОСОБА_1 був доставлений в ДУ «Миколаївський слідчій ізолятор» 11.01.2021р., але в той же день, т.б. 11.01.2021р., був звільнений у зв`язку з внесенням застави.

В подальшому, враховуючи продовження ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.03.2021р. строку відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків, та ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.04.2021р. і від 28.05.2021р., ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» було видано накази від 10.03.2021р. №32/ОС та від 19.04.2021р. №07/ОС про відсторонення від виконання службових обов`язків підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Далі, наказами відповідача від 16.04.2021р. №189/АГ, від 19.04.2021р. №190/АГ та від 21.05.2021р. №207/АГ було призначено проведення службових розслідувань відносно позивача за фактами безпідставного невиходу його на службу.

За результатами проведених службових розслідувань були складені висновки від 26.04.2021р., від 12.05.2021р. та 28.05.2021р., на підставі яких наказами ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» від 27.04.2021р. №13/Ст, від 14.05.2021р. №14/Ст та від 01.06.2021р. №16/Ст до ОСОБА_1 були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді «догани», «суворої догани» та «попередження про неповну службову відповідність».

Вказані накази позивач у будь-який спосіб, в т.ч. і в судовому порядку, не оскаржив.

21.05.2021р. наказом ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» №207/АГ було призначено проведення службового розслідування відносно позивача щодо обставин та умов, що спричинили його не виходи на службу.

В той же день, позивачу було направлено лист від 21.05.2021р. про необхідність з`явитися в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» для надання особистих пояснень з приводу його відсутності на службі.

Однак, позивач до колонії так і не прибув та своїх пояснень не надав.

Далі, за результатами проведеного службового розслідування було складено висновок (затв. в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» Д. Шамшура 03.06.2021р.), в якому, зокрема, комісія запропонувала начальнику установи (колонії) притягнути «начальника оперативного відділу» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з органів внутрішніх справ» за порушення п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що проявилося у систематичному порушенні позивачем службової дисципліни та, як наслідок, призвело до безпідставного невиходу на службу, а також порушення Кодексу етики та службової поведінки персоналу ДКВС України.

04.06.2021р. відповідачем, на підставі вказаного вище висновку службового розслідування, було прийнято наказ №18/Ст - про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення останнього з органів внутрішніх справ.

Вказаний наказ №18/Ст позивач у будь-який спосіб, в т.ч. і в судовому порядку, не оскаржив.

Крім того, начальником ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» в той же день було ухвалено ще один наказ від 04.06.2021р. №66/ОС, яким підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника оперативного відділу ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», було звільнено зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з 07.06.2021р.

Не погоджуючись із правомірністю винесеного відповідачем наказу №66/ОС про звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, зокрема, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», «Порядком проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України» (затв. наказом МЮУ від 12.03.2015р. №356/5).

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, що не заперечується позивачем у позові, ОСОБА_1 з моменту свого звільнення з під варти з ДУ «Миколаївський слідчій ізолятор» на службу в ДУ «Арбузинська ВК №83» фактично не з`являвся, про що уповноваженими особами ДУ складалися відповідні акти та призначалися службові розслідування у суворій відповідності з «Порядком проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України» №356/5.

Як визначено приписами п.2 розділу І Порядку №356/5:

- «службове розслідування» - це комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння;

- «дисциплінарний проступок» - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни;

- «службова дисципліна» - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства юстиції України та Присяги особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України;

- «висновок службового розслідування» - документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції;

Як загально відомо, згідно з п.1 розділу ІІ цього ж Порядку, підставами для проведення службового розслідування - є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Крім того, пунктом 6 розділу ІІ Порядку встановлено, що підставою для проведення службового розслідування також є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Як передбачено нормами п.1 розділу VIII даного Порядку, за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже зазначалося вище, наказами керівника ДУ «Арбузинська ВК №83» від 16.04.2021р. №189/АГ, від 19.04.2021р. №190/АГ та 21.05.2021р. №207/АГ було призначено проведення службових розслідувань відносно позивача за фактами його невиходів на службу.

Як свідчать матеріали справи, за результатами цих службових розслідувань були складені та затверджені відповідні висновки від 26.04.2021р., 12.05.2021р. та 28.05.2021р., на підставі яких керівником ДУ «Арбузинська ВК №83» були винесені накази від 27.04.2021р. №13/Ст, від 14.05.2021р. №14/Ст та від 01.06.2021р. №16Ст, якими, в свою чергу, до позивача були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді «догани», «суворої догани» та «попередження про неповну службову (посадову) відповідність» (а.с.134,142,166).

При цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що вказані вище накази про застосування цих дисциплінарних стягнень позивачем до цього часу у будь-який спосіб, в т.ч. і в судовому порядку, не оскаржувалися.

Далі, як вбачається з матеріалів справи та вже вказувалося вище, наказом керівника ДУ «Арбузинська ВК №83» від 21.05.2021р. №207/АГ було призначено ще одне службове розслідування відносно позивача щодо обставин та умов, що спричинили його «не виходи» на службу (а.с.143).

Так, по справі встановлено, що відповідачем на адресу позивача був направлений лист від 21.05.2021 року про необхідність з`явитися в ДУ «Арбузинська ВК №83» та надати особисті пояснення з приводу відсутності на службі. Однак, як видно з матеріалів справи, позивач до місця служби так і не прибув та своїх пояснень не надав.

В подальшому, як вже зазначалося вище, за результатами проведеного службового розслідування був складений Висновок, затверджений в.о. начальника ДУ «Арбузинська ВК №83» Д. Шамшура 03.06.2021р. (а.с.74-75), яким Комісія запропонувала начальнику установи притягнути «начальника оперативного відділу» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді «звільнення з органів внутрішніх справ» за порушення п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р. №3460- IV, що проявилося у систематичному порушенні службової дисципліни так як, наслідок призвело до безпідставного невиходу на службу, порушення Кодексу етики та службової поведінки персоналу ДКВС України.

Далі, як встановлено з матеріалів справи, на підставі вказаного вище висновку службового розслідування, керівником ДУ «Арбузинська ВК №83» будо винесено наказ від 04.06.2021р. № 18/Ст про притягнення підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з органів внутрішніх справ».

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу на той факт, що зазначений вище наказ від 04.06.2021р. №18/Ст позивач до цього часу також у будь-який спосіб, в т.ч. і в судовому порядку та по цій справі, не оскаржив.

Потім, як встановлено з матеріалів справи та вже вказувалося вище, керівник ДУ «Арбузинська ВК №83», на підставі свого ж наказу від 04.06.2021р. №18/Ст та висновку службового розслідування, 04.06.2021 року виніс наказ №66/ОС, яким звільнив підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», п.8 ст.12 Розділу VI Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», з 07 червня 2021 року.

Як визначено нормами п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

А згідно з п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення «звільнення з органів внутрішніх справ».

Так, як встановлено з матеріалів справи судовою колегією, позивач, отримавши копію наказу №66/ОС про своє звільнення, 23.06.2021 року направив на адресу ДУ «Арбузинська ВК №83» вимогу про надання розрахунку всіх сум, які підлягають йому до виплати, а також просив видати оригінал трудової книжки та довідку про середню заробітку плату за останні два місяці (а.с.36-37).

Як свідчать матеріали справи, ДУ «Арбузинська ВК №83», відповідаючи на вказану заяву позивача, своїм листом від 01.07.2021р. повідомила позивача про те, що його було відсторонено від посади та звільнено з ОВС наказом від 04.06.2021р. за порушення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Також в цьому наказі було чітко зазначено і про нарахування компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки. В подальшому ж, на підставі даного наказу позивачу, відповідно до платіжного доручення №771 від 22.06.2021р., було зараховано на його картковий рахунок компенсацію у розмірі 36 029,66грн. Крім того, у вказаному листі було зазначено й про те, що позивачем 23.06.2021р. вже було отримано оригінал трудової книжки (а.с.38-42).

Проте, як відомо та вже зазначалося вище, позивач, не погодившись виключно саме з наказом №66/ОС від 04.06.2021р. про своє звільнення, 12.07.2021р. звернувся до суду із даним позовом.

Між тим, слід зазначити, що позивач у своєму позові фактично не заперечував факт свого не прибуття на службу в ДУ «Арбузинська ВК №83» з квітня 2021 року, однак, в свою чергу, все рівно вважав спірний наказ про своє звільнення неправомірним. Так, на думку позивача, він, будучи відстроненим від посади, нібито взагалі не мав права виходити на службу, оскільки наказу про допуск його до виконання службових обов`язків за займаною посадою не видавалося, а на іншу посаду він офіційно не призначався.

Проте, такі доводи позивача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Так, усі питання відсторонення поліцейського від посади безпосередньо регламентовані ст.70 Закону «Про національну поліцію», ст.17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділом VII Порядку №356/5, розділом ІІІ «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України» (затв. наказом МВС України від 07.11.2018р. №893).

Як передбачено приписами ст.70 Закону «Про національну поліцію», поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України. Поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному КПК України. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою. За особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.

Дисциплінарний же статут органів внутрішніх справ України, відповідно до його преамбули, визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дія цього Статуту поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Так, як визначено ст.ст.1,2 Дисциплінарного статуту ОВС, «службова дисципліна» - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. «Дисциплінарний проступок» - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

А як вбачається зі змісту ст.17 цього ж Статуту, особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок. Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Особа рядового або начальницького складу, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Аналогічні положення містяться і у розділах ІІІ та VII Порядку №356/5.

Крім того, в п.3 ч.3 розділу ІІІ Порядку №893 чітко зазначено, що під час «відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)» поліцейський зобов`язаний перебувати на робочому місці, визначеному керівником, до повноважень якого належать призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та сприяти проведенню службового розслідування.

Вказані положення Порядку №893, на думку суду, є логічно-послідовними з огляду на те, що законодавством такий засіб як «відсторонення від посади» визначено як тимчасове недопущення поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою, але зі збереженням всіх видів грошового забезпечення, які були йому були визначені до відсторонення, крім премії.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає доводи викладені в обгрунтування позовних вимог позивача про те, що він на час відсторонення від посади не мав права виходити на службу, помилковими та неспроможними.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обгрунтовного висновку про відсутність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, при цьому варто звернути увагу й на те, що твердження позивача (апелянта) щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 08.02.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко