Справа № 320/5605/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 року м. Київ № 320/5605/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., розглядаючи у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Маядо» (далі також позивач, ТОВ «Маядо») з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі також відповідач), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100070/2021/000089/2 від 10.03.2021.

Позов мотивований протиправністю рішення про коригування митної вартості товарів від 10.03.2021, яким Київська митниця Держмитслужби відмовила ТОВ «Маядо» у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, що були імпортовані позивачем, та водночас скоригувала заявлену позивачем митну вартість за іншим - резервним методом. Позивач стверджує, що при поданні для митного оформлення електронної митної декларації № UA100070/2021/315471 від 10.03.2021 (далі ЕМД № UA100070/2021/315471) були наданні всі необхідні документи та достатні відомості, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів. Проте відповідач, не дослідивши належним чином та не врахувавши подані декларантом позивача документи (а саме: інвойс, зовнішньоекономічний контракт, коносамент, страховий поліс), безпідставно та необгрунтовано зіслався на вплив обставини пов`язаності ТОВ «Маядо» із нерезидентом-постачальником на формування митної вартості товарів, та витребував від позивача додаткові документи. В подальшому, не навівши аргументовані та конкретні доводи щодо наявності у поданих декларантом позивача документах розбіжностей, ознак підробки та/або відсутність певних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відповідач прийняв протиправне рішення прокоригування митної вартості товарів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 відкрито провадження у справі № 320/5605/21 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання.

Відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву, разом із додатковими матеріалами (копіями документів, що були предметом дослідження митниці під час митного оформлення імпортного товару за ЕМД № UA100070/2021/315471). Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що оспорюване рішення прийнято обґрунтовано, оскільки при здійсненні аналізу поданих декларантом документів для митного оформлення імпортних товарів було виявлено, що такі документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових заявленої митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. З огляду на це та з урахуванням обставини заявлення позивачем про пов`язаність із контрагентом-постачальником імпортних товарів, митниця витребувала від декларанта ряд додаткових документів. Однак, декларант із витребовуваних документів надав лише експортну митну декларацію. Вказаний документ не дав змогу усунути виявлені розбіжності та підтвердити об`єктивно і достовірно заявлену позивачем митну вартість товарів. У зв`язку із цим митницею було проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та із наявною довідковою інформацією, і встановлено заниження заявленого рівня митної вартості. Перевіривши можливість застосування попередніх методів митна вартість посадова особа митниці дійшла висновку про наявність підстав для визначена митної вартості імпортованих позивачем товарів із застосуванням виключно резервного методу відповідно до ст. 64 Кодексу. При цьому, митного органу була наявна інформація, що відповідає ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ- резервного методу, а саме таким джерелом інформації стала митні декларації № UA500490/2020/507012 від 10.12.2020, № UA100060/2021/206464 від 24.02.2021.

У свою чергу позивач подав до суду відповідь на відзив, де зазначив про спростування ним всіх доводів та мотивів відповідача у тексті поданої позовної заяви.

За результатами підготовчого провадження, після вчинення всіх необхідних процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, судом 10.08.2021 постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене на 11.01.2022 судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили та заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи до суду не подали, хоча останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Натомість від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява від 11.01.2022 про здійснення подальшого розгляду справи судом в порядку письмового провадження, без участі представника позивача.

У зв?язку з судом, відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Ухвалою від 10.02.203 судом здійснено заміну відповідача Київської митниці Держмитслужби його правонаступником Київською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України), про що виніс відповідну ухвалу.

Розглянувши подані учасниками справи документи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.03.2017 між позивачем (як покупцем) та компанією «ADOPEN PLASTIK VE INSAAT SANAYI ANONIM SIRKETI», Республіка Туреччина (як постачальником), був укладений зовнішньоекономічний контракт контракт міжнардної поставки № 11 (далі - контракт № 11).

Відповідно до п.п. 1.1 і 1.2 цього контракту, продавець продає, а покупець купує наступні товари: профіль ПВХ в асортименті; захисну плівку і плівку для ламінування для ПВХ профілів; фурнітуру віконну і дверну в асортименті; двері ПВХ а також аксесуари до них; покриття для підлоги, а також покриття для даху з ПВХ; сировину для виготовлення ПВХ профілів (суміші ПВХ (біла, коричнева, чорна, сіра, Soft чорна, Soft сіра)), а також компоненти для виготовлення даних сумішей (імпакт, титан діоксид, стабілізатор, крейда, ПВХ); технічну оснастку і обладнання для виготовлення ПВХ продукції, а також їх частини; різноманітну рекламну продукцію (на платній або безоплатній основі); на безоплатній основі техоснастку і фурнітуру, призначену для виробництва і продажу вікон, дверей і конструкцій з ПВХ та металопластикового профілю; інші зразки продукції (надалі пойменовані «товар»), згідно інвойсів. Всі інвойси до дійсного контракту будуть додатково обумовлені сторонами на кожну окрему поставку товару згідно ринкових цін на товар на день оформлення інвойсу.

Згідно із п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.5, 3.6, 4.1 4.3, 5.1 5.3, 6.1 6.2 даного контракту сторонами визначено наступні умови поставки та оплати товару: кількість, асортимент, вартість товару та базові умови поставки обумовлюються для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсах. Поставка товару здійснюється партіями згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс-2010.

Строки поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в інвойсах, але не може становити більше 60-ти робочих днів з дати інвойсу.

Продавець постачаєтовар безпосередньо від виробників, які мають можливість гарантійної підтримку своєї продукції.

Разом з товаром продавець передає покупцю наступні документи: інвойс (у кількості 3-х оригіналів), пакувальний лист (у кількості 3-х оригіналів).

Ціна на товар, що постачається, визначається сторонами в доларах США. Ціна за одиницю товару, що постачається, вказана в інвойсах до даного контракту, і являється незмінною.

Загальна вартість контракту становить 50 000 000,00 доларів США.

В ціну товару включена вартість тари, упаковки і маркування.

Оплата виставленого рахунку здійснюється протягом дії контракту

Виплата має бути проведена банківським переказом у вигляді попередньої оплати або після отримання товару. Оплата банківських послуг включається у витрати покупця.

Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок продавця.

Приймання товару здійснюється на складі покупця його представниками.

Приймання за кількістю здійснюється згідно товаро-супровідних документів.

Крім того, згідно з п. 11.1 цього контракту, такий контракт набуває чинності з моменту його підписання та діє до 08.03.2027.

На підставі вказаного зовнішньоекономічного контракту у березні 2021 року та згідно інвойсів від 20.02.2021 за № Y00086 і № Y00087 позивачем були ввезені на територію України партії товарів, всього на загальну суму 25 496,75 доларів США.

10.03.2021 з метою митного оформлення зазначеної партії імпортних товарів позивачем до Київської митниці Держмитслужби була подана електронна митна декларація № UA100070/2021/315471, у якій для митного оформлення задекларовано товари 1) «Покриття пластмасові для підлоги з полімерів вінілхлориду прямокутної форми SPC паркет (композитна підлога) в асортименті, країна виробництва Туреччина, торговельна марка Ado Floor, виробник - ADOPEN PLASTIK ve INSAAT SANAYI A. S.», вартість 24 726,75 доларів США (тобто, по 9,02 долари США за 1 кв.м.); 2) демонстраційні товари меблі дерев`яні з МДФ для магазинів у розібраному стані: зразки LVT паркету, країна виробництва Туреччина, торговельна марка Ado Floor, виробник - ADOPEN PLASTIK ve INSAAT SANAYI A. S.», вартість 580,00 доларів США (тобто, по 0,55 долари США за 1 кг. продукції); 3) друкована продукція, рекламні матеріали: рекламний католог Fortika katalog, країна виробництва Туреччина, торговельна марка Ado Floor, виробник - ADOPEN PLASTIK ve INSAAT SANAYI A. S.», вартість 190,00 доларів США.

У тексті поданої ЕМД декларант ТОВ «Маядо» - ТОВ «Вотум Логістик ЛТД» задекларував поставки імпортних товарів на умовах Інкотермс (в режакції 2010 року) CIF UA Одеса та визначив митну вартість товарів за ціною договору (контракту).

Відповідно до графи 44 EМД № UA100070/2021/315471 на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані: контракт міжнародної поставки від 07.03.2017 № 11, з додатковими угодами до нього; рахунок-фактуру (інвойс) від 20.02.2021 за № Y00086 та пакувальний лист від 20.02.2021 за № Y00086; рахунок-фактуру (інвойс) від 20.02.2021 за № Y00087 та пакувальний лист від 20.02.2021 за № Y00087; коносамент від 04.03.2021 № ARKIST; міжнародна транспортна накладна (CMR) від 09.03.2021 № 18817; страховий поліс від 24.02.2021 № 0001-0410-05448492/1; договір про надання послуг митного брокера.

Також декларант позивача подав декларацію митною вартості, у тексті якої останній зазначив про те, що продавець та покупець з пов`язаними особами, та водночас вказав на відсутність впливу взаємозалежності продавця та покупця на формування ціни імпортних товарів.

Після подачі зазначених ЕМД з додатками та декларації митної вартості декларант позивача отримав від Київської митиниці Держмитслужби електронне повідомлення про необхідність подання додаткових документів: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару - якщо рахунок сплачено; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування - якщо здійснювалося страхування; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом відповідно до ст. 254 Митного кодексу України; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Декларант позивач подав до митного органу додатково митну декларації з країни експортера (реєстр. №21343100ЕХ046933 від 22.02.2021) та заяву, де вказав на відсутність у нього наразі інших витребовуваних документів.

Однак, 10.03.2021 відповідачем із врахуванням додатково поданих позивачем документів було прийнято рішення про коригування митної вартості товару за № UA100070/2021/000089/2, згідно з яким вартість задекларованих в ЕМД № UA100070/2021/315471 товарів (а саме: композитної підлоги та демостраційних товарів меблів дерев`яних) митний орган відкоригував, шляхом визначення такої у розмірі 18,12 доларів США за 1 м.кв. та 4,42 долари США за 1 кг продукції, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів.

За змістом цього Рішення від 10.03.2021 воно було обгрунтовано наступним: «…документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Кодексу, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митницею перевірено застереження щодо застосування методу визначення митної вартості товарів згідно ст. 58 Кодексу, та з`ясовано, що ТОВ «Маядо» зазначило про пов`язаність з ADOPEN PLASTIK ve INS. SANAYI A.S. Згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 07.03.2017 № 11 (далі - Контракт) постачання товарів відбувається на підставі інвойсів кожної окремої партії товару, проте у Контракті не визначено остаточність цін, що вказані в інвойсах. Так п. 1.2 Контракту зазначено, що всі інвойси до Контракту будуть додатково обумовлені Сторонами згідно ринкових цін на Товар на день оформлення інвойсу, що може означати застосування неринкових цін в наданих інвойсах від 20.02.2021 № Y00086 та № Y00087. Крім того, Контрактом не встановлено конкретних умов щодо оплати за товар (див. п. 5.2, що передбачає або попередню або після отримання товарів). Пунктом 5.1 Контракту зазначено, що оплата здійснюється на підставі інвойсу протягом дії даного Контракту. Таким чином, умови застосовані для продажу товарів можуть впливати на ціну товару. Умовами поставки товарів згідно інвойсів є CIF-Одеса. Відповідно до положень Інкотермс-2010, при умовах поставки CIF, продавець повинен за власний рахунок укласти договори перевезення та страхування до узгодженого місця на користь покупця. При цьому, всі ризику, пов`язані з втратою чи пошкодженням товару переходять від продавця на покупця в момент передання товару першому перевізнику. Таким чином, на момент укладання договору перевезення сума витрат на доставку може бути невідома або інформація може бути в неповному обсязі. Крім того, митницею перевірено вартість подібних (аналогічних) товарів, сировиною яких є товари групи 39 та виявлено невідповідність задекларованої митної вартості товарів звичайним цінам на подібні (аналогічні) товари. Згідно пункту 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до положень пункту 2 до статті VII Додатку 1 «Примітки та тлумачні положення» до Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Відповідно до ст. 254 Кодексу документи, необхідні для українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, декларант забезпечує переклад документів за власний рахунок. Разом з тим митна декларація країни відправлення надана без перекладу. Наданий страховий поліс від 24.02.2021 № 0001-0410-05448492. Проте наданий поліс суперечить вимогам поставки CIF згідно Інкотермс, оскільки володільцем полісу визначено ADOPEN PLASTIK ve INS. SANAYI A.S. Отже, у страховому випадку саме він отримає компенсацію. Разом з тим, міжнародний торговий термін CIF (Cost, Insurance and Freight (... named port of destination) «вартість, страхування та фрахт» означає, що продавець повинен завершити виконання дій по постачанню, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Отже, продавець повинен був забезпечити Продавцю право на отримання компенсації у випадку настання страхового факту. Враховуючи вищевикладене, декларанту було запропоновано надати протягом 10 календарних днів додаткові документи відповідно до статті 53 Кодексу (за наявності): - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення з перекладом відповідно до ст. 254 МКУ; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. - виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; - довідкову інформацію щодо вартості у країні- експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; - розрахунок ціни (калькуляцію). Однак, в якості додаткових документів декларантом було надано копію експортної митної декларації, яка прийнята до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості тому, що така надана без перекладу, що суперечить вимогам ст. 254 МКУ. Заявою від 10.03.2021 № б/н декларант повідомив, що надати додаткові документи не має можливості та звернувся з проханням прийняти рішення раніше встановленого терміну. Як наслідок митни орган встановив, що декларант не надав витребуваних митницею на підставі ч. 4 ст. 53 Кодексу документів, та не довів, що задекларована ним вартість є близькою до вартості операцій, що зазначені у п.п. 1, 2, 3 ч. 18 ст. 58 Кодексу. Митницею проведене порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що рівень задекларованої митної вартості товару не відповідає рівню митної вартості подібних (аналогічних) товарів, що ввезені на територію України непов`язаними з продавцями покупцями. Відповідно до частини 2 статті 58 Кодексу, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Також, положеннями частини 6 статті 54 Кодексу встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, якщо заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, або заявлені відомості містять розбіжності та не містять всіх складових митної вартості, необхідних при її обчислені, а також коли декларантом не подано документів згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Кодексу. Керуючись положеннями частини 4 статті 57 Кодексу, проведена процедура консультації між митницею та декларантом.За результатами консультації декларанту надіслано повідомлення з обґрунтуванням не застосування заявленого ним методу визначення митної вартості та пропозицією визначити митну вартість оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосований відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994, частини 6 статті 54 у зв`язку із тим, що декларантом не надано документів згідно частинам 2-4 статті 53 Кодексу та не відповідність обраного методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 Кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв`язку із тим, що ціни угоди на ідентичні товари не застосовані декларантом та не прийняті митним органом за ціною договору відповідно до умов, зазначених у статті 59 та 61 Кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосований у зв`язку із тим, що ціни угод на подібні товари не прийняті митницями відповідно до умов, зазначених у статті 60 та 61 Кодексу. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосований у зв`язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до положень статті 62 Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не застосований у зв`язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у статті 63 Кодексу. Враховуючи неможливість застосування попередніх методів митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних митними органами митних вартостях аналогічних за характеристиками та комерційними умовами товарів. Джерело інформації: митна декларація від 10.12.2020 № UA500490/2020/507012 (з розрахунку 2,32 дол. США за кг) товар №1; від 24.02.2021 № UA100060/2021/206464 (з розрахунку 4,42 дол. США за кг) товар №2.».

В цей же день, Київською митницею Держмитслужби складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2021/00110.

Після прийняття митним органом зазначеного рішення про коригування митної вартості товарів, з метою випуску товару у вільний обіг, позивачем була подана нова митна декларація від 11.03.2021 № UA100070/2021/315590 із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів.

Вважаючи рішення про коригування миної вартості товарів від 10.03.2021 таким, що прийнято протиправно, необґрунтовано, в порушення законних прав та інтересів позивача, останній звернувся із цим позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті суд дійшов висновків про наступне.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок №631), Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI (далі - Конвенція).

Митний кодекс України встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 МК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною другою статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як вбачається ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За змістом ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 6 МК України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

А саме декларація митної вартості подається обов`язково у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно з приписами ч. 3 і 4 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

При цьому, у силу норми ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до вимог п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Згідно з вимогами пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Крім того, ч. 1 ст. 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Крім того, ч. 6 ст. 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Водночас згідно з ч. 7 цієї статті Кодексу у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Пололоженнями ч. 1 ст. 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частиною 4 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Крім того, ч. 10 ст. 58 МК України встановлено що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) не надання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Надаючи правову оцінку обгрунтованості зауважень митного органу, що відповідно до тексту оспорюваного рішення були покладені в його основу, суд зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідача про те, що надані декларантом позивача до митного оформлення документи, містили розбіжності суд дійшов висновку про їх необгрунтованість. Так, як вже було встановлено судом, за умовами п.п. 4.3 зовнішньоекономічного контракту від 07.03.2017 № 11 до ціни товару була включена вартість тари, упаковки і маркування.

Водночас п. 3.1 цього ж контракту передбачалося, що кількість, асортимент, вартість товару та базові умови поставки обумовлюються для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсах. Поставка Товару здійснюється частинами (партіями) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010».

А саме відповідно до п. 3.1 контракту від 07.03.2007 № 11 та інвойсів від 20.02.2021 за № Y00086 і № Y00087 партія товарів поставлялася на умовах поставки CIF Одеса згідно Інкотермс 2010.

У контексті з наведеним суд враховує, що відповідно до Вступу офіційних правил тлумачення Міжнародної торгової палати з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі Інкотермс 2010, Правила Інкотермс здебільшого описують завдання, витрати та ризики, пов`язані з поставкою товару від продавців до покупців. Обране правило Інкотермс має відповідати товару, виду транспорту та насамперед наміру сторін покласти на продавця чи покупця додаткові обов`язки, наприклад обов`язок з організації перевезення чи страхування товару. Правила Інкотермс зазначають, яка сторона контракту (договору) купівлі-продажу зобов`язана забезпечити перевезення чи страхування при поставці товару продавцем покупцеві, і які витрати покладаються на кожну із сторін.

Згідно з правилами Інкотермс «Перевезення оплачено до» (CPT), «Перевезення та страхування оплачено до» (CIP), «Вартість і фрахт» (CFR) та «Вартість, страхування та фрахт» (CIF), термін «назване місце» відрізняється від терміну «місця поставки». Відповідно до цих чотирьох правил Інкотермс, «назване місце» - це місце призначення, до якого оплачується перевезення Продавцем.

За змістом офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А.3, Б.3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).

Таким чином, витрати на транспортування вже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при визначенні митної вартості товару.

Понесені продавцем витрати у зв`язку з виконанням договорів транспортування та страхування у випадку поставки товару на умовах CIF сплачуються покупцем (п. Б.6 умов поставки CIF за Інкотермс 2010) та включаються до вартості товару, у зв`язку з чим повторно до митної вартості не додаються.

Таким чином, митний орган дійшов до хибного висновку, що у випадку поставки на умовах CIF-Одеса та за обставини відсутності у тексті контракту від 07.03.2017 № 11 посилання на те, що витрати на транспортування і страхування товарів зараховуються до ціни таких товарів, зазначених у інвойсах, то вказані витрати повинні бути включені додатково до митної вартості товару. Так як зазначені витрати, у випадку поставки на умовах CIF, неодмінно мали бути включені до фактурної вартості товарів, не зважаючи на положення зовнішньоекономічного контракту щодо цього, а тому відповідно додаткового до митної вартості товарів не включаються.

Враховуючи наведене суду оцінює вимоги митного органу про необхідність подання декларантом позивача додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей у ЕМД як безпідставні, та відповідно висновок про необхідність здійсненнякоригування заявленої митної вартості на цій підставі, - необґрунтованим.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.07.2019 по справі №821/829/18, Шостого апеляційного адміністративного суду, викладеної у постановах від 26.05.2020 по справі № 826/16965/18 та від 13.07.2022 у справі № 320/4933/21, від 28.06.2022 у справі № 320/7129/21.

Відповідач, в свою чергу, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що позивачем понесені додаткові витрати на транспортування товару до порту призначення, не надав.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач не мав обґрунтованих підстав вважати не підтвердженими числові значення складових митної вартості в частині транспортних і страхових витрат.

Щодо посилань митного органу на те, що згідно умов контракту від 07.03.2017 № 11 постачання товарів відбувається на підставі інвойсів кожної окремої партії товару, проте у контракті не визначено остаточність цін, що вказані в інвойсах, суд звертає увагу, що умовами контракту чітко визначено, що продавець продає, а покупець купує товар згідно інвойсів, які формуються на кожну поставку, а тому не зрозуміло в чому полягає сумнів митниці щодо визначення митної вартості товарів у даному випадку.

Крім того, контрактом не встановлено конкретних умов щодо оплати за товар, а п. 5.1 контракту зазначено, що оплата здійснюється на підставі інвойсу протягом дії даного контракту. Таким чином, на думку митного органу, умови, застосовані для продажу товарів можуть вплинути на ціну товарів.

Щодо цього суд зазначає, що до митного оформлення на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано достатню кількість документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України, а тому неподання відомостей щодо термінів оплати ніяким чином не впливає на визначення митної вартості товарів.

Надаючи оцінку зауваженню митного органу на те, що ТОВ «Маядо» зазначило про свою пов`язаність з PLASTIK ve INSAAT SANAYI A.S., але декларантом не було надано витребуваних митницею на підставі ч. 4 ст. 53 МК України документів та не обгрунтовано те, що задекларована ним вартість є близькою до вартості операцій, що зазначені у п.п. 1, 2, 3, ч. 18 ст. 58 цього Кодексу, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту долученого до позовної заяви копії статуту ТОВ «Маядо» (у редакції, затвердженій рішенням Загальних зборів учасників названого Товариства від 21.05.2018), компанія «ADOPEN PLASTIK ve INSAAT SANAYI A.S.» являється одноособовим учасником Товариства. Тобто, позивач та продавець товару за контрактом від 07.03.2017 № 11 є пов`язаними особами.

Відповідно до норм ч. 12 - 14 ст. 58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Таким чином, законодавець покладає на митний орган обґрунтування впливу взаємозв`язку між позивачем та продавцем на вартість товару, натомість відповідач переклав обов`язок доведення відсутності впливу взаємозв`язку між позивачем та продавцем на вартість товару. Оскільки відповідачем не було надано належного письмового обґрунтування впливу взаємозв`язку між позивачем та продавцем на вартість товару (ч. 13 ст. 58 Митного кодексу України), слід вважати, що такі відносини не вплинули на вартість товару.

Зазначений вище висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду, зокрема постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.08.2018 у справі № 826/2314/16, 04.04.2018 у справі № 826/27058/15.

Законом України «Про ратифікацію Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі» від 10.04.2008 № 250-VI визначено, що Україна приєдналась до Світової організації торгівлі в рамках якої діє Генеральна угода з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ).

Крім того, доведення впливу пов`язаності на ціну товару має відбуватись з врахуванням положень міжнародного договору - Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Зміст цієї Угоди вказує на те, що саме митним органом мають бути здійснені дії для перевірки відсутності впливу та надано декларанту право відповіді, в іншому випадку, митна вартість має бути прийнята за заявленим методом. Щодо операцій, передбачених ч.18 ст. 58 МК України, то Міжнародний договір виходить з того, що це є альтернативним, іншим (а не імперативним та незамінним) засобом встановлення прийнятності ціни і лише, надає можливість імпортеру показати прийнятність ціни за своєю ініціативою без проведення перевірки контролюючим органом.

Так, п. 2 ст. 1 Угоди визначено: Згідно з підпунктом «а», під час визначення того, чи є контрактна вартість прийнятною, те, що покупець і продавець пов`язані між собою, само по собі не є підставою вважати контрактну вартість неприйнятною. У такому разі повинні бути вивчені обставини навколо продажу й контрактну вартість повинно бути прийнято за умови, що ці відносини не вплинули на ціну. Якщо з урахуванням інформації, наданої імпортером або отриманої іншим чином, митна адміністрація має підстави вважати, що відносини вплинули на ціну, вона повинна повідомити свої аргументи імпортеру, а імпортеру повинна бути надана можливість для обґрунтованої відповіді. Якщо імпортер того вимагає, це повідомлення аргументів повинно бути надано в письмовому вигляді.

Дані положення відповідають вимогам ч. 12 ст. 58 МК України, згідно якої, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у ч. 12 ст. 58 МК України, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення впливу пов`язаності між продавцем та покупцем вплинув на митну вартість задекларованого товару покладено на орган доходів і зборів. Вищезазначене також знаходить своє відображення в ч. 14 ст. 58 МК України, яким встановлено, що у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч. 12 цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Отже, з аналізу наведеної норми випливає, що за відсутності при перевірці заявленої митної вартості обґрунтувань з боку митного органу щодо впливу взаємозв`язку на ціну товару, відсутні перешкоди для застосування першого методу визначення митної вартості при пов`язаності продавця з покупцем.

Згідно з пп. «b» під час продажу між пов`язаними між собою особами контрактна вартість приймається, а товари оцінюються відповідно до положень п. 1, якщо імпортер продемонструє, що така вартість є досить наближеною до однієї з таких вартостей, які мають місце в той самий час або майже в той самий час: контрактної вартості під час продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних товарів для експорту до тієї самої країни імпорту; митної вартості ідентичних або подібних товарів, визначених згідно з положеннями ст. 5; митної вартості ідентичних або подібних товарів, визначених згідно з положеннями ст. 6.

Під час застосування зазначених вище критеріїв повинно бути належним чином ураховано продемонстровані різниці в комерційних рівнях, кількісних рівнях, перерахованих у ст. 8 елементах і витратах, понесених продавцем під час продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесених продавцем під час продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.

Відповідно до пп. «с», критерії, викладені в пп. «b» п. 2, повинні використовуватися за ініціативою імпортера й тільки з метою порівняння. Не може встановлюватися замінник вартості згідно з положеннями пп. «b» п. 2 (пп. «b» та пп. «с» відповідають ч.ч. 18, 19, 20 ст. 58 МК України).

Однак, надаючи тлумачення умовам, передбаченим вищезазначеним підпунктам, в Угоді зазначено наступне: «Підпункт «а» п. 2 та підпункт «b» п. 2 надають різні засоби встановлення прийнятності контрактної вартості. Підпункт «а» п. 2 передбачає, що якщо покупець і продавець пов`язані між собою, то повинні бути вивчені обставини навколо продажу, а контрактна вартість приймається як митна вартість за умови, що ці відносини не вплинули на ціну. Не передбачається вивчення обставин у всіх випадках, коли продавець і покупець пов`язані між собою. Таке вивчення буде вимагатися тільки тоді, коли існують сумніви стосовно прийнятності ціни. Якщо митна адміністрація не має сумнівів стосовно прийнятності ціни, вона має бути прийнята без запиту подальшої інформації від імпортера. Якщо митна адміністрація не в змозі прийняти контрактної вартості без подальшого запиту, вона повинна надати імпортеру можливість надати таку додаткову детальну інформацію, яка може бути необхідною, для того, щоб вивчити обставини навколо продажу. У цьому зв`язку митна адміністрація повинна бути готовою до вивчення відповідних аспектів операції, зокрема спосіб, у який покупець і продавець організують свої торговельні відносини, і спосіб, у який була визначена ціна, про яку йдеться, щоб визначити, чи ці відносини вплинули на ціну. Якщо можна показати, що покупець і продавець, хоча вони і пов`язані між собою відповідно до положень ст.15, здійснюють покупки і продаж один одному так, як ніби вони не були пов`язані, це підтвердить, що відносини не вплинули на ціну".

Отже, обов`язок доведення того, що пов`язаність між продавцем та покупцем вплинув на митну вартість задекларованого товару, лежить на органі доходів і зборів. У разі якщо орган доходів і зборів не справляється із цим обов`язком, то необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій статті 58 МК України, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Зазначений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 31.01.2018 у справі № 813/7272/13-а, від 05.12.19 у справі № 826/3102/16, від 06.02.2020 у справі №826/24776/15, від 11.06.2020 у справі № 826/4829/16.

Дослідивши та проаналізувавши зміст оспорюваного рішення суд встановив, що Київською митницею Держмитслужби не було зазначено та аргументовано при митному оформленні, що саме вплив пов`язаності продавця з покупцем на ціну товару є причиною відмови.

Посилання на ч. 18 ст. 58 МК України і на те, що позивач мав за своєю ініціативою підтвердити відсутність впливу взаємозв`язку на ціну товару при продажу між пов`язаними особами, як на підставу правомірності спірного рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення ч. 18 ст. 58 МК України у взаємозв`язку з іншими положеннями статті 58 даного Кодексу слід розуміти так, що за наявності у митного органу сумнівів щодо впливу взаємозв`язку на ціну товарів, митний орган повинен витребувати додаткові документи, що передбачені ч. 4 ст. 53 МК України, розглянути обставини продажу, відповідно до вимог ч. 12 ст. 58 МК України та надати декларанту письмові обґрунтування щодо такого впливу (ч. 13 ст. 58 Митного кодексу України), а декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку (ч. 15 ст. 58 МК України).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, фактично висновок митного органу про вплив взаємопов`язаності позивача та продавця на ціну товару ґрунтується на тому, що вартість заявленого до митного оформлення товару є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексу ЄАІС.

У свою чергу, спрацювання системи аналізу ризиків за спірною митною декларацією як підстава вважати, що пов`язаність покупця і продавця виплинули на митну вартість товарів, є необґрунтованим, оскільки спрацювання системи аналізів ризиків за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів не може бути підставою для такого витребування та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною договору. Відомості з інформаційних баз даних мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, та не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом документи.

Аналогічна правова позиція викладена Шостим апеляційним адміністративним судом у постановах від 28.05.2020 у справі № 826/16965/18, від 25.09.2020 у справі № 826/7751/16, від 28.05.2020 у справі № 320/1480/19, від 25.09.2019 у справі № 320/1513/19, від 09.10.2019 у справі № 320/1516/19, від 28.04.2020 у справі № 320/1477/19.

Крім того, суд зазначає, порядок визначення ціни товару, що імпортувалась позивачем у порядку та на умовах контракту від 07.03.2007року № 11, визначено у розділі 4 вказаного контракту.

Зокрема, пунктами 4.1 контракту від 07.03.2007року № 11 передбачено, що ціна на товар, що постачається, визначається сторонами в доларах США. Ціна за одиницю товару, що постачається, вказана в інвойсах до даного контракту і являється незмінною.

Судом встановлено, що ціна, за якою позивачем придбавався товар, відповідає умовам контракту №11 від 07.03.2007 року та базується на документально підтверджених відомостях, що піддаються обчисленню.

Одночасно з цим, суд враховує, що відповідно до ст.ст. 627 і 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять: умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Тобто, ціна договору та наявність знижок за умови погодження сторонами здійснюється ними шляхом укладання певного договору. При цьому, сторони вільні у визначенні умов договору. Вплив зв`язку покупця з продавцем на ціну товару не може бути обґрунтований лише тим, що іншому або цьому ж покупцю товар продано чи продавався в інший період за бiльш високою цiною.

У протилежному випадку заперечується сама по собі можливість коригування вартості товару у бік зменшення, що не відповідає як самій суті договірних правовідносин так і динамічним умовам, у яких здійснюється фінансово-господарські взаємовідносини сторін (світова економічна ситуація, економічні процеси у країні покупця та постачальника, попит на відповідні товари та вартість сировини і виробництва тощо).

Відповідачем, всупереч наведеним вище положенням МК України, при надсиланні запиту щодо надання додаткових документів на підставі ч. 4 ст. 53 МК України не було наведено жодних обґрунтувань щодо впливу взаємозв`язку між продавцем та покупцем на заявлену митну вартість товару, як і не було наведено конкретних обставин, на підтвердження яких було витребувано додаткові документи. Відповідно, взаємозв`язок між продавцем та покупцем повинен вважатися таким, що не вплинув на митну вартість товару, а посилання у спірному рішенні на ненадання додаткових документів як на підставу для прийняття рішення є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що взаємопов`язаність покупця та продавця дійсно мала вплив на вартість імпортованого товару.

Жодних інших обґрунтувань та підстав винесення оскаржуваного рішення у такому рішенні не зазначено.

Суд не погоджується з висновками відповідача про те, що причиною, через яку заявлену митну вартість не може бути визнано, є неподання декларантом всіх запитуваних у тексті консультації документів.

Зі змісту норм ч.ч. 2, 4, 5, 10 ст. 58 МК України вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Виходячи з цього, судом встановлено, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано достатню кількість документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України, оскільки витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи № 809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Суд зауважує, що виходячи із згаданої правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 30.06.2015 (справа 21-591а15), неподання декларантом документів, зазначених у частині другій статті 53 МК України, у тому числі тих, про які стверджує відповідач, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у митного органу будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Отже, на думку суду, відсутність витребуваних відповідачем додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що, в свою чергу, підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.

За таких підстав суд дійшов висновку, що подані декларантом документи є належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товарів за ціною договору, а тому оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягають скасуванню.

Що стосується визначення митним органом митної вартості товарів за резервним методом, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товару - товару оформленого за митними деклараціями від 10.12.2020 № UA500490/2020/507012 і від 24.02.2021 № UA100060/2021/206464.

З огляду на наведене суд враховує, що у силу положень п.п. 2 і 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За приписами п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаних митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті вказаних норм.

Так, на підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів відповідач зобов`язаний у своєму рішенні навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 57 МК України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. При цьому, виключно у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зважаючи на процитовані вище норми та встановлені обставини справи, суд погоджується з доводами позивача про те, що у даному випадку визначення митним органом митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості було здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги наведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи платіжного доручення від 22.04.2021 № 10378, ТОВ «Маядо» під час звернення до суду з цим адміністративним позовом сплатило судовий збір у сумі 3 219,00 грн. Враховуючи те, що при звернення до адміністративного суду із цим позовом з вимогами до органу державної митної служби Товариство мало сплатити судовий збір саме у розмірі 3 219,00 грн., та з огляду на обсяг задоволених за результатами цього позову вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати по оплаті судового збору у зазначеній сумі коштів повністю.

Керуючись статтями 9, 14, 73 78, 90, 139, 143, 242 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 10.03.2021 № UA100070/2021/000089/2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» (, адреса: 07442, Київська обл., Броварський р-н, смт. Велика Димерка, вул. Промислова, 38) понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 219 грн. (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555, адреса місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8-А.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.