Справа № 380/5930/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/5930/21 пров. № А/857/15457/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі № 380/5930/21 (головуюча суддя Гулкевич І.З., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення у липні 2016, у серпні 2017, лютому 2018, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у липні 2016, серпні 2017, лютому 2018, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу підйомної допомоги у 2016, в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на посаду, відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з призначенням на посаду виходячи з грошового забезпечення станом на серпень 2016, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889;

5) визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період 2009-2018 в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

6) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію: з грудня 2009 по листопад 2012, з грудня 2016 по лютий 2018 у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» : 2-й клас - 5% посадового окладу; з грудня 2012 по серпень 2016 у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 1-й клас - 8% посадового окладу;

7) визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування за період листопад 2013-липень 2016 у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому 30% розміру від посадового окладу;

8) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу, з урахуванням виплачених сум, в місяцях фактичної виплат, винагороду за бойове чергування за період листопад 2013-липень 2016 згідно додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 30% посадового окладу на місяць;

9) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу із часу набуття права 23.12.2008 та на день виключення із списків особового складу частини винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби;

10) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.12.2008 у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням;

11) визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу винагороди за тривалістю безперервної 20-ти річної календарної військової служби, в розмірі 50% від законодавчо визначеного розміру;

12) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.12.2013, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум;

13) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч.4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ від 01.08.2012 №702 за 2013-2019;

14) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ від 01.08.2012 №702 за 2013-2019;

15) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день фактичної виплати.

Ухвалою від 12.07.2021 року Львівський окружний адміністративний суд зупинив провадження в адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в справі № 825/997/17.

Ухвалою від 27.09.2022 року Львівський окружний адміністративний суд поновив провадження у справі.

Рішенням від 27 вересня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення у липні 2016 року, у серпні 2017 року та лютому 2018 року без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у липні 2016 року, у серпні 2017 року та лютому 2018 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, виплату провести з урахуванням виплачених сум.

Визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу в 2016 році підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з його призначенням на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з його призначенням на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська.

Визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період 2009-2018 рр. у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити позивачу з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2009 року по листопад 2012 року, з грудня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу, з грудня 2012 року по серпень 2016 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 1-й клас - 5 відсотків посадового окладу.

Визнав протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування за період листопад 2013 року липень 2016 року у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому розмірі 30 % від посадового окладу.

Зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за бойове чергування за листопад 2013 року - липень 2016 року у місяцях фактичної виплати згідно із додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року за № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 30% посадового окладу на місяць, з урахуванням виплачених сум.

Визнав протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (з 23.12.2008) та на час виключення із списків особового складу частини у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання.

Зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на дату набуття права на таку виплату, у розмірі 1 посадового окладу та 1 окладу за військове звання.

Визнав протиправними дії відповідача в частині виплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.12.2013) та на час виключення із списків особового складу частини у розмірі 50% від встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.12.2013, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 2014 роки.

Зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 2014 роки пропорційно відпрацьованому часу на посадах, які надають право на отримання такої відпустки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення та на день закінчення військової служби 01.08.2019 старшого прапорщика ОСОБА_1 , спору між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виплачених сум не було. Судом першої інстанції не враховано, що позивач звернулася до суду через 1 рік 7 місяців з моменту виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення. З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що цей позов, оскільки його заявлено поза межами місячного строку, підлягає залишенню без розгляду.

Щодо виплати допомоги на оздоровлення без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, судом першої інстанції не враховано, що згідно з п. 8 Інструкції № 73 від 02.02.2016 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Судом не враховано, що пунктом 9 Інструкції № 73 передбачено, що начальник (командир) органу Держприкордонслужби має право зменшувати розміри винагороди. Таким чином, винагорода немає фіксованого розміру та залежить від видатків на грошове забезпечення, а підпунктом 2 пункту 2 Інструкції передбачено лише граничний розмір такої винагороди. Отже, позовні вимоги щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення як розрахункової величини при нарахуванні та виплаті одноразових виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою № 889, не підлягає задоволенню.

Щодо виплати надбавки за кваліфікацію за період з 2008-2017 роки в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру, апелянт зазначає, що відповідно до постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 року, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України та додатку 25 до Постанови № 1294 позивачу нараховувалась та виплачувалась надбавка за кваліфікацію, що становить 2,5 % та 4 %, посадового окладу позивача відповідно.

Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, зауважує скаржник, що під час дії особливого періоду відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на відпустку, передбачену ч. 4 ст. 10-1 зазначеного Закону, у військовослужбовця не виникає. Судом першої інстанції не враховано, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на щорічну додаткову відпустку з різних підстав, щорічна додаткова оплачувана відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 16.04.2015 ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій з правом на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

ОСОБА_1 проходив військову службу в спірні у цій справі періоди у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказами начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.07.2019 № 170-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за п.п. а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та від 31.07.2019 № 203-ос виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 01 серпня 2019.

Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення за 2009-2018 рр. встановлено, що ОСОБА_1 виплачено:

- у лютому 2016 року допомогу на оздоровлення у розмірі 5376,53 грн, у серпні 2017 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5570,63 грн та лютому 2018 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5570,63 грн;

- за період з грудня 2009 року по листопад 2012 року, з грудня 2016 року по лютий 2018 року надбавка за класність виплачувалась в розмірі 19 (18,5) грн, що становить 50% від законодавчо встановленого розміру за 2 класну кваліфікацію, з грудня 2012 по серпень 2016 року надбавка за класність виплачувалась в розмірі 40,4 грн, що становить 50% від законодавчо встановленого розміру за 1 класну кваліфікацію.

-за період 2013-2016 роки винагорода за бойове чергування виплачувалась у розмірі 5% посадового окладу;

Позивач, не погоджуючись із діями та бездіяльністю відповідача, вважаючи такі протиправними, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог і, як наслідок, наявність підстав для часткового задоволення позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.91 (далі також - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Щодо позовних вимог позивача в частині виплати ІНФОРМАЦІЯ_2 допомоги на оздоровлення без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, апеляційний суд зазначає наступне.

Як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися нарахування позивачеві допомоги на оздоровлення, апелянт (відповідач) посилається на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02.02.2016 №73, відповідно до п. 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №899) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях | Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально І уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного І кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального І призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за №537/15228 (далі - Інструкція №425).

Так, п.п.3.7.1 п.3.7 Інструкції №425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2018 рр., окружний суд встановив, що позивачу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) у липні2016 року виплачено допомогу на оздоровлення у розмірі 5376,73 грн, у серпні 2017 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5570,63 грн та лютому 2018 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5570,63 грн.

Як слідує зі змісту особистих карток грошового забезпечення позивача та не заперечується відповідачем до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року, у серпні 2017 року та у лютому 2018 року не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889.

Згідно з п.2 Інструкції №73, виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.8 Інструкції №73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосовуючи вищенаведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Поряд з цим, суд першої інстанції слушно звернув увагу, що ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Також 10.11.2021 Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення та підйомна допомога, з огляду на що суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині перерахунку та виплати ІНФОРМАЦІЯ_2 надбавки за кваліфікацію у меншому, ніж законодавчо визначено розмірі, суд зазначає таке.

07.11.2007 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294), яка набрала чинності із 01.01.2008.

Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Одночасно, у пункті 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

При цьому, судом першої інстанції підставно зазначено, що з аналізу наведених норм слідує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення за 2009-2018 рр. судом встановлено, що ОСОБА_1 виплачено ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) за період з грудня 2009 року по листопад 2012 року включно, з грудня 2016 року по лютий 2018 року включно, з грудня 2012 року по серпень 2016 року включно надбавку за кваліфікацію у розмірі 50% від розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007.

Апелянт як на правомірність своїх дій та підстав для апеляційного оскарження в частині виплати позивачу надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% від встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 розміру посилається на те, що щорічно Адміністрацією ДПС України на підставі Закону України «Про Державний бюджет України» та інших законів видавалися накази та розпорядження, яким було встановлено виплату додаткових видів грошового забезпечення здійснювати у розмірах, які виплачувалися позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що, як вже зазначалося, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру відповідно до пункту 7 Постанови № 1294.

При цьому, 20 травня 2008 року на виконання пункту 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності 29.06.2008 (далі Інструкція № 425).

У розділі ІІІ цієї Інструкції визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ цієї Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу;

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, а тому, з 29.06.2008 (дати набрання законної сили Інструкції № 425) виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах, встановлених цією Інструкцією № 425.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що з 29.06.2008 у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007.

Однак відповідач всупереч вищезазначеним нормам права виплату позивачу надбавки за кваліфікацію здійснював у розмірі 50% від розміру установленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007, що свідчить про протиправність його дій у відповідній частині та безпідставність вимог апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавку за кваліфікацію у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2009 року по лютий 2018 року включно відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням та виплати винагороди за тривалість безперервної служби 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від законодавчо визначеного розміру, суд першої інстанції слушно зазначив наступне.

Відповідно до підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах, зокрема, 15 років 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням; 20 років 1, 5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням;

Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Одночасно, у пункті 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Із архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2008 р, інформація щодо виплати позивачу винагороди за тривалість 15 річної безперервної військової служби у розмірі посадового окладу і окладу за військовим званням, відсутня.

Згідно з архівною відомістю особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 р., у січні розмір його посадового окладу становив 750,00 грн. та розмір окладу за військовим званням 65,00 грн., винагорода за тривалість безперервної військової служби за 20 річний строк виплачена в сумі 602,50 грн.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійщов переконання, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням та здійснив виплату винагороди за тривалість безперервної служби 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50%. Тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо часткового задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, окружним судом враховано наступне.

Як передбачено абзацами першим, третім пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Як встановлено пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, додаткова відпустка учаснику бойових дій передбачена пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII, а додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII. Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на відміну від відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, право на яку мають військовослужбовці, відпустка як учаснику бойових дій надається не лише військовослужбовцям, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем, однак має статус учасника бойових дій або особам, прирівняним до них.

У межах спірних правовідносин позивач, як учасник бойових дій, якому нараховано грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, претендує на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період несення ним військової служби, виконання обов`язків за якою пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. Надання вказаних щорічних додаткових відпусток передбачено двома різними законами.

Разом з тим, відповідно до абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

В даному контексті слід зазначити, що зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закон № 3551-XII, і навпаки.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 520/7314/2020, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, а саме - відповідно до витягу з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11 грудня 2019 року №342-ОС, зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію за 70 невикористаних днів додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових днів, за період з 2015 по 2019 роки.

Довідкою від 31.05.2021 №295 підтверджується, що ОСОБА_1 в січні 2020 року виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в сумі 28310,33 грн, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 70 календарних днів.

Суд звертає увагу на те, що статус учасника бойових дій позивачу надано в квітні 2015 року, тому право на щорічну додаткову відпустку за п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в позивача виникло з 2015 року.

Разом з тим, право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абз. 1 ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у позивача виникло раніше, а тому, враховуючи вищенаведене, окружний суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 за 2013-2014 роки.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання позивача в частині позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідно до частини 4 статті 10-1 Закону України № 2011-XII за 2015-2019 роки, тому в цій частині в задоволенні позову відмовлено.

Водночас у частині нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України № 2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 за період 2013-2014 роки, адміністративний позов підлягає задоволенню.

З апеляційної скарги колегія суддів вбачає, що апелянт покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовною вимогою, зокрема, про виплату підйомної допомоги.

Так, одними з видів соціального забезпечення Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає грошове забезпечення військовослужбовців (стаття 9), продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців (стаття 9-1).

Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо питання складу грошового забезпечення військовослужбовців, викладеною у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За висновком Великої Палати Верховного Суду в зазначеній справі, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

З аналізу наведеного вище, колегія суддів вважає, що підстав стверджувати про те, що підйомна допомога входить у структуру грошового забезпечення, немає, оскільки така є самостійним видом допомоги, одноразовою виплатою, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.

Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №802/1854/17-а, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Верховний Суд зазначив, що передбачена статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах строк звернення до суду охоплюється спеціальною нормою частиною п`ятою статті 122 КАС України, тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої 233 КЗпП України.

За вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з позицією апелянта щодо не розповсюдження дії норм КЗпП України на спірні правовідносини, тому доводи апелянта в частині застосування строків звернення до суду щодо виплати підйомної допомоги є обґрунтованими.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до наказу начальника Західного регіонального управління від 04.07.2016 року №318-ос ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська.

З архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік судом встановлено, що виплата позивачу підйомної допомоги у зв`язку з призначенням його на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська не проведена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з військової служби 01 серпня 2019 року.

Разом з тим, позивач звернувся з позовом про виплату підйомної допомоги лише у квітні 2021 року.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає в цій частині апеляційну скаргу підставною. Відтак, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу в 2016 році підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з його призначенням на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з його призначенням на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська, - слід залишити без розгляду.

Щодо задоволення судом першої інстанції позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату йому винагороди за бойове чергування за листопад 2013 року - липень 2016 року згідно із додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року за № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 30% посадового окладу на місяць, слід зазначити наступне.

Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Відповідно до додатку № 25 до Постанови № 1294 військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30.

Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції № 425 впорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Відповідно до архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 , позивачу у період листопад 2013 року по липень 2016 року виплачувалася винагорода за бойове чергування у розмірі 5 %, що становить 50% від мінімально встановленого Постановою № 1294 розміру (від 10 до 30 відсотків посадового окладу).

Проте у матеріалах справи відсутні докази того, скільки разів, помісячно, позивач залучався до бойового чергування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх прпавових підстав для задоволення позовних вимог у визначеному позивачем розмірі.

Позаяк, інтенсивності залучення позивача до бойового чергування у спірний період для визначення розміру винагороди за бойове чергування, яка підлягала виплаті позивачу відповідно до додатку № 25 до Постанови № 1294, з матеріалів встановити неможливо, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача на отримання винагороди за бойове чергування в належному розмірі є зобов`язання військової частину НОМЕР_1 здійснити за період листопад 2013 року - липень 2016 року перерахунок і виплату позивачу такої винагороди згідно з додатком № 25 до Постанови № 1294, з урахуванням виплачених сум.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що решта доводів апеляційної скарги не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи, які не стосуються суті спірних правовідносин, не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дав відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення частково з неповним встановленням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, а відтак, у відповідності до вимог статті 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року в справі № 380/5930/21 скасувати в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати в 2016 році підйомної допомоги та зобов`язання нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з його призначенням на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за листопад 2013 року липень 2016 року у місяцях фактичної виплати згідно із додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року за № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 30% посадового окладу на місяць, з урахуванням виплачених сум, і ухвалити в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати в 2016 році підйомної допомоги та зобов`язання нарахувати на виплатити ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з його призначенням на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації Рава-Руська, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» залишити без розгляду.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити за період листопад 2013 року - липень 2016 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування згідно із додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року за № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», з урахуванням виплачених сум.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року в справі № 380/5930/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 08.02.2023.