Справа № 520/3115/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.Справа № 520/3115/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.12.21 року по справі № 520/3115/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, в якій просив суд:

- змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 №520/3115/21 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Головного управляння Пенсійного фонду України в Харківській області нарахованої, проте невиплаченої заборгованості за період з 19.02.2020 року по листопад 2021 року.

В обґрунтування поданої заяви вказано, що перерахунок довічного грошового утримання підлягає негайному виконанню, однак відповідач в межах діючого законодавства самостійно виплатив лише суму стягнення за один місяць. Також зазначає, що на даний час утворилась значна заборгованість, яку відповідач не сплатив, причини не виконання рішення суду не пояснює.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій. вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 скасувати та ухвалити рішення, яким заяву про зміну способу виконання рішення суду задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року по справі №520/3115/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання строку служби у рядах Радянської армії - 1 рік 10 місяців 16 днів, а також період роботи, вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням строку служби у рядах Радянської армії - 1 рік 10 місяців 16 днів, а також період роботи, вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки та виплатою недоотриманих сум.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року залишено без змін.

В подальшому, Харківським окружним адміністративним судом 04.10.2021 видано виконавчі листи №520/3315/21, в тому числі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням строку служби у рядах Радянської армії - 1 рік 10 місяців 16 днів, а також період роботи, вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки та виплатою недоотриманих сум.

Матеріалами справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про надання довідки про заборгованість по виплаті довічного грошового утримання, а саме як був здійснений перерахунок довічного утримання судді ОСОБА_1 починаючи з 19.02.2020 та яка існує заборгованість, однак будь-яких відповідей ГУ ПФУ в Харківській області не надано.

Також, в матеріалах справи містяться заперечення на заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду, в яких відповідач зазначає, що для вирішення питання виплати заборгованості пенсійної виплати за рахунок коштів Державного бюджету дані про заборгованість на виконання рішення суду ОСОБА_1 внесено в електронний реєстр судових рішень відповідно до Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.10.2018 № 1189/32641. Також зазначено, що заборгованість буде виплачена при надходженні бюджетного фінансування, оскільки місячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну способу виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 370 КАС України.

Згідно з ст. 2 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (надалі - Закон № 4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Тобто, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів, зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

З урахуванням вказаного вище, а також предмету спірних правовідносин, а саме того, що в межах вказаної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, колегія суддів зазначає, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Разом з тим у даній справі колегія суддів не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.

Встановлення такого способу виконання, направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 містить висновок про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 68 відсотків суддівської винагороди судді, яких працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням строку служби у рядах Радянської армії 1 рік 10 місяців 16 днів, а також період роботи, вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 2 роки та виплатою недоотриманих сум.

Таким чином, з метою повного відновлення прав позивача на отримання належних йому сум по вказаному рішенню, недопущення ініціювання нових судових процесів, а також відсутність доказів виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 по справі №520/3115/21, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про зміну способу виконання рішення суду шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нараховану, проте не виплачену заборгованість за період з 19 лютого 2020 року по листопад 2021 року.

Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 по справі № 520/3115/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 по справі №520/3115/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення від 11 травня 2021 по справі №520/3115/21 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нараховану, проте не виплачену заборгованість за період з 19 лютого 2020 року по листопад 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 09.02.2023 року