Справа № 620/1659/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1659/22 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року позивач - Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут - 88987,99 грн. витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в сумі 62 062,38 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог неповно з`ясував обставини справи та надав поверхневий аналіз норм матеріального права.

Додатково звернув увагу на те, що відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах грошове забезпечення включено до витрат пов`язаних з утриманням курсанта у закладі вищої освіти.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) від 26 липня 2017 року № 150 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу інституту, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення по курсантській нормі 26 липня 2017 року (з обіду).

25 липня 2017 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, згідно якого позивач зокрема, зобов`язаний: проходити військову службу (навчання) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації; сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом 5 років після закінчення навчання.

Згідно з п. 1 Контракту відповідач зобов`язувався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 21 грудня 2021 року № 499/нагп (по адміністративно-господарській діяльності) ОСОБА_1 відраховано з інституту у зв`язку з розірванням контракту та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби у запас за підпунктом "ж", у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем та виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 25 грудня 2021 року.

24 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав лист ознайомлення, в якому зазначено про необхідність відшкодувати суму витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 88 987,99 грн, а також вказано, що у разі несплати даної суми на рахунок Військового інституту телекомунікацій та інформатизації у добровільному порядку протягом двох тижнів з дня відрахування з інституту, відповідні документи з приводу відшкодування даної суми, будуть направлені до суду.

У зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідачем витрати, пов`язані з його утриманням не було відшкодовано позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволені частини позовних вимог суд першої інстанції зазначив з посилання на висновки Верховного Суду в постанові від 11 лютого 2019 року у справі №617/640/16-ц про те, що грошове забезпечення у розмірі 26 925,61 грн виплачене відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останнього або рахункової помилки з боку позивача, що за приписами статті 1215 Цивільного кодексу України, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу вказаної суми.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

За приписами ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до п. 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок №964), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктами 3, 4 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання п. 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат).

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення (пп. 2.1.1.1 Порядку розрахунку витрат).

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період (пп. 2.1.1.2 Порядку розрахунку витрат).

Згідно з п.3 Порядку розрахунку витрат, відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування (п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат).

За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Приписами п. 2.1.5 Порядку розрахунку витрат передбачено, що витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом, та проходження ним військової служби (навчання), на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.

У разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі освіти.

Водночас, вказані витрати, що підлягають відшкодуванню включають в себе, в тому числі, витрати на грошове забезпечення - отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Як встановлено судом за умовами, укладеного між відповідачем та позивачем, контракту, відповідач зобов`язався відшкодувати навчальному закладу витрати, пов`язані з утриманням у закладі освіти, в якому він проходив військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем.

Наказом начальника від 24 грудня 2021 року № 260 (по стройовій частині) ОСОБА_1 , відрахованого з інституту наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 21 грудня 2021 № 499/нагп (з адміністративно-господарської діяльності), звільнено з військової служби у запас за підпунктом "ж" у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Також, навчальним закладом здійснений розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до наведених Порядків, про що складені відповідні довідки-розрахунки, а також сума відшкодування зазначена у наведеному наказі.

Відповідач 24 грудня 2021 року під підпис ознайомився з розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, а також підписав зобов`язання щодо добровільного відшкодування наведених витрат протягом двох тижнів з дня відрахування з інституту, водночас в добровільному порядку наведені витрати не відшкодував.

Суд першої інстанції встановив, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням, а саме: по грошовому забезпеченню - 26925,61 грн, по продовольчому забезпеченню - 39037,26 грн, по речовому забезпеченню - 8354,22 грн, по медичному забезпеченню - 1704,47 грн, по вартості споживання енергоносіїв - 12966,43 грн, всього на суму - 88987,99 грн.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача наведених витрат з продовольчого, речового, медичного забезпечення, з оплати комунальних послуг і вартості споживання енергоносіїв, на суму 62062,38 грн в судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог відповідачем не оскаржено, а апеляційна скарга подана позивачем в частині відмови у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволені частини позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з колишнього курсанта витрат в частині грошового забезпечення на суму 26925,61 грн, оскільки грошове забезпечення військовослужбовця не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, виплаченими за період військової служби.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що грошове забезпечення у розмірі 26925,61 грн виплачене відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останнього або рахункової помилки з боку позивача, що за приписами ст. 1215 Цивільного кодексу України, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу вказаної суми.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки згідно ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відшкодовуються відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 саме на виконання вимог наведеного Закону.

Згідно з вказаним Порядком відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, в тому числі, пов`язаних з грошовим забезпеченням, що спростовує наведені висновки суду першої інстанції.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем розрахунку витрат, пов`язаних з його утриманням в якості курсанта, що здійснений позивачем.

Щодо застосування судом першої інстанції приписів ст. 1215 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Водночас у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Порядку №964, згідно яких відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №1.380.2019.002683 відмінність у характері військової служби курсантів в порівнянні з іншими військовослужбовцями обумовлені відмінностями програм фінансування, за рахунок яких здійснюється виплата їх грошового забезпечення.

Тому, здійснене судом першої інстанції ототожнення правової природи фінансового забезпечення курсантів та військовослужбовців лінійних військових частин тощо не ґрунтується на законодавчих приписах, відповідно до яких організовується діяльність цих бюджетних установ (організацій).

Колегія суддів вважає помилковим врахуванням судом першої інстанції при вирішенні даного спору правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 617/640/16-ц, оскільки висновки Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин, адже суб`єктний склад учасників відносин та предмет позову у вказаній постанові суду касаційної інстанції не є тотожним зі справою, що розглядається.

Предметом спору в справі, що розглядається є відшкодування Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі, яке регулюються приписами Порядку №964 прийнятого відповідно до вимог ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та положеннями вказаного Закону, норми яких є спеціальними, натомість у справі на яку послався суд першої інстанції правовідносини регулюються Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів (із змінами, внесеними згідно постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 511), Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 та Законом Україну "Про освіту".

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в частині стягнення витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням на суму 26925,61 грн, а тому, рішення суду першої інстанції у наведеній частині підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у цій частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні адміністративного позову Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 26925,61 грн. скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову у цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ). на користь держави, в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут (, місцезнаходження: 01011, місто Київ, вулиця Московська, будинок 45/1) витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в сумі 26925,61 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень 61 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку