Справа № 990/169/22
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2023 року

м. Київ

справа №990/169/22

адміністративне провадження №П/990/169/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Дашутіна І. В.,

суддів: Усенко Є. А., Ханової Р. Ф., Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя про визнання дій, бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії та стягнення заподіяної шкоди, -

у с т а н о в и в :

27 грудня 2022 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя, у якій позивач просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Президента України, Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя щодо нерозгляду заяви до них від 29 грудня 2021 року;

- зобов`язати відповідачів розглянути заяву від 29 грудня 2021 року та надати обґрунтовану відповідь;

- визнати неправомірною бездіяльність Президента України, Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя щодо нерозгляду заяви до них від 26 жовтня 2022 року;

- зобов`язати відповідачів розглянути заяву від 26 жовтня 2022 року та надати обґрунтовану відповідь;

- визнати неправомірною бездіяльність Президента України, Верховної Ради України, Вищої ради правосудця щодо нерозгляду заяви до них від 07 грудня 2022 року;

- зобов`язати відповідачів розглянути заяву від 07 грудня 2022 року та надати обґрунтовану відповідь;

- визнати неправомірною бездіяльність Президента України, Голови Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя щодо нерозгляду заяви до них від 07 грудня 2022 року в частині ненадання інформації щодо їх грошового забезпечення за останні шість місяців ;

- зобов`язати відповідачів розглянути заяву від 07 грудня 2022 року в частині надання інформації щодо їх грошового забезпечення за останні шість місяців та надати обґрунтовану відповідь;

- стягнути з Президента України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 336000,00 грн;

- стягнути з Вищої ради правосуддя на користь позивача моральну шкоду у розмірі 65660171,94 грн;

- стягнути з Верховної Ради України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 9983990,34 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2022 року для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Дашутіна І. В., а також склад колегії суддів: Желтобрюх І. Л., Усенко Є. А., Ханову Р. Ф., Шишова О. О.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії зазначеної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2023 року задоволено заяву судді Желтобрюх І. Л. про самовідвід та відведено суддю Желтобрюх І. Л. від участі у розгляді справи № 990/169/22.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Дашутіна І. В., а також склад колегії суддів: Гімона М. М., Усенко Є. А., Ханову Р. Ф., Шишова О. О.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2023 року задоволено заяву судді Гімона М. М. про самовідвід та відведено суддю Гімона М. М. від участі у розгляді справи № 990/169/22.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2023 року для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Дашутіна І. В., а також склад колегії суддів: Усенко Є. А., Ханову Р. Ф., Шишова О. О., Яковенка М. М.

Перевіривши позовну заяву з доданими до неї документами, Верховний Суд встановив, що позивач не усунув недоліки позовної заяви з огляду на таке.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд дійшов висновку про її невідповідність вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та вказав, що позовну заяву слід привести у відповідність з процесуальним законодавством, а саме: 1) чітко зазначити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачів; 2) вказати, які рішення, дії чи бездіяльність відповідачів суд повинен визнати протиправними, 3) конкретизувати позовні вимоги та обґрунтувати порушення оскаржуваними діями чи бездіяльністю його прав, свобод, інтересів; 4) звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку; 5) надати документ про сплату судового збору; 6) додати розрахунок розміру заподіяної, на думку позивача, матеріальної шкоди.

Копія зазначеної ухвали отримана ОСОБА_1 05 січня 2023 року, що підтверджується відповідним записом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором АТ «Укрпошта» 963.

16 січня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 від 11 січня 2023 року про виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 грудня 2022 року щодо усунення недоліків позову. Також, позивач подав клопотання про звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Мотивуючи заяву про усунення недоліків позовної заяви, позивач висловлює незгоду зі змістом ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, оскільки, на його думку, судом створюються штучні підстави для неприйняття позовної заяви до розгляду та обмеження (позбавлення) позивача права на судовий захист.

З цього приводу суд зазначає, що ухвала Верховного Суду від 29 грудня 2022 за своїм змістом є чіткою і зрозумілою, вжиті у ній терміни відповідають законодавству України та співвідносяться із поняттями, які вони означають.

При цьому, згідно з частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі й щодо належного оформлення позовної заяви у відповідності до положень статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому вимоги суду щодо належного оформлення позовної заяви не обмежують право позивача на доступ до правосуддя.

Водночас позивачем не було надано жодних пояснень стосовно зауважень суду, де позивачу було наголошено на необхідність чітко зазначити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачів; вказати, які рішення, дії чи бездіяльність відповідачів суд повинен визнати протиправними; конкретизувати позовні вимоги та обґрунтувати порушення оскаржуваними діями чи бездіяльністю його прав, свобод, інтересів

Суд повторно зауважує, що статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено зокрема, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції щодо заявника.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відтак, право на судовий захист не є абсолютним. Звертаючись до суду з позовом щодо законності рішень, дій чи бездіяльності, позивач повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення, дія, бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Із наведених вище законодавчих положень слідує, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням чи бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але вимагає щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

У цьому випадку, як у тексті позовної заяви, так і у заяві на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач не формулює чітко, чи здійснювали відповідачі владні (управлінські) функції щодо позивача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідачі протиправно не розглянули належним чином звернення позивача, які стосуються поновлення позивача на посаді судді.

При цьому, усі аргументи та доводи позивача зводяться до викладу хронології обставин протиправного звільнення позивача з посади судді, подання численних заяв до органів досудового розслідування та органів судової влади щодо незаконних дій (бездіяльності) органів державної влади, зокрема, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань тощо.

Водночас ОСОБА_1 не викладає жодним чином нормативне (правове) обгрунтування своїх позовних вимог, тобто не пояснює, які норми права регулюють спірні правовідносини та які саме норми права порушують відповідачі у спірних правовідносинах, з огляду на що неможливо встановити, в чому полягає порушення його прав Верховною Радою України, Президентом України, Вищою радою правосуддя, виходячи з передбачених законодавством України їх повноважень та компетенції.

Відповідно, відсутнє правове обґрунтування позовних вимог, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями суду, наведеними в частині першій статті 5 і частині четвертій статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, вимоги позивача не відповідають наведеним приписам норм процесуального права та позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачами: Президентом України, Верховною Радою України, Вищою радою правосуддя. Відповідно предмет доказування у цій справі позивачем так і не визначено, а обраний ним спосіб захисту порушеного права стосується лише щодо його поновлення на посаді судді.

Суд також звертає увагу, що позивач неодноразово звертався до Верховного Суду з позовною заявою до Верховної Ради України, Президента України та Вищої ради правосуддя щодо визнання протиправною бездіяльності стосовно неналежного розгляду його звернень.

Серед іншого, рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі №9901/388/21 позивачу було наголошено на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо неналежного розгляду звернень, оскільки суд не може втручатися в порядок і процедуру поновлення суддів, встановлені законом, та впливати будь-яким чином на прийняття рішень Вищою радою правосуддя і Президентом України.

У цьому випадку, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач не зазначає про існування наведених вище обставин та не наводить жодних доводів стосовно того, що обраний позивачем у межах цієї справи спосіб захисту прав та інтересів забезпечить поновлення прав позивача щодо його відновлення на посаді.

Також, без належного правового (нормативного) обґрунтування позовних вимог неможливо встановити, у чому полягає протиправність дій та/або бездіяльності Президента України, Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя у межах визначеної Конституцією України компетенції (при виконанні яких саме владних управлінських функцій щодо позивача).

Таким чином, вимоги суду щодо необхідності чіткого зазначення позовних вимог та конкретизування позовних вимог та обґрунтування порушення оскаржуваними діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача не були виконані належним чином.

Окрім цього, у поданій заяві позивач зазначає, що бездіяльність відповідачів щодо нерозгляду звернень позивача є триваючою, а тому строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає застосуванню.

Суд звертає увагу позивача, що за приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

У цьому випадку, вивчивши характер спірних правовідносин, суд не вважає описану позивачем бездіяльність відповідачів триваючою, оскільки законодавством встановлені чіткі строки, протягом яких необхідно надавати відповідь на звернення та заяви осіб, а тому строк звернення до суду у разі неотримання особою відповіді на звернення необхідно обчислювати з дня, коли мала бути надана відповідь на звернення.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування шестимісячного строку звернення до суду у спірних правовідносинах, оскільки звернення до суду в частині позовних вимог щодо неналежного розгляду заяви від 29 грудня 2021 року відбулось через рік після направлення такої заяви, а тому у цьому випадку пропущено як загальний шестимісячний строк звернення до суду, так і місячний строк, встановлений для спорів щодо публічної служби.

Проте, окрім доводів щодо помилковості обчислення строків звернення до суду, позивач не наводить жодних обґрунтованих та поважних причин, які зумовили пропущення ним строку звернення до суду, що є підставою для повернення позовної заяви.

Проаналізувавши подану ОСОБА_1 заяву, Верховний Суд дійшов висновку, що позов не може бути прийнятий до розгляду і підлягає поверненню з огляду на те, що наведені у заяві позивача обґрунтування не усувають більшості з недоліків позовної заяви (окрім надання розрахунку суми завданої шкоди), що свідчить про невиконання вимоги ухвали Верховного Суду від 29 грудня 2022 про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 29 грудня 2022 року, позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 169, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя про визнання дій, бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії та стягнення заподіяної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя І. В. Дашутін

Судді Є. А. Усенко

Р. Ф. Ханова

О. О. Шишов

М. М. Яковенко