Справа № 140/12753/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

10 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/12753/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мучульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 позов задоволено, а саме вирішено:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 02 березня 2020 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 02 березня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

31.01.2023 до суду за вх. №4641/23 надійшла заява позивача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Дана заява обґрунтована тим, що на виконання рішення суду 05.12.2022 видано виконавчий лист №14365/2022р., який звернуто для виконання до органів Державної виконавчої служби та постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Турчинським В.Є. від 13.12.2022 відкрито виконавче провадження ВП №70510894 та станом на 31.01.2023 дане виконавче провадження не завершено. Разом з тим ГУ ПФУ у Волинській області листом №11728-11084/Т-02/8-0300/22 від 26.12.2022 повідомило заявника, що на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії з урахуванням відповідних сум грошового забезпечення. Сума нарахувань за період з 02.03.2020 по 11.05.2021 становить 61212,13 грн. Виплата заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судового рішення буде здійснена за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету. Таким чином, вважає, що з тексту даного листа вбачається факт тривалого невиконання рішення суду у повному обсязі та наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасне виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд звертає увагу, що за змістом частини четвертої статті 382 КАС України у судовому засіданні з повідомленням сторін вирішується лише питання про накладення штрафу.

Відповідно до частини третьої статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Ухвалою суду від 03.02.2022 заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та запропоновано ГУ ПФУ у Волинській області у строк до 09 лютого 2023 року подати до канцелярії суду письмові пояснення щодо поданої заяви.

Станом на 10.02.2023 письмових пояснень з приводу поданої заяви на адресу суду від ГУ ПФУ у Волинській області не надходило.

Відтак, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, з урахуванням частини третьої статті 166 КАС України, розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява позивача, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписи статті 382 КАС України не передбачають умови, при настанні яких має бути застосована вказана процесуальна форма судового контролю. А отже, суд має оцінювати та враховувати обставин у кожній конкретній справі окремо.

Норми статей 244, 246 КАС не передбачають права суду встановлювати судовий контроль при ухваленні рішення, тому питання встановлення судового контролю необхідно вирішувати саме на стадії виконання судового рішення.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду, 05.12.2022 видано виконавчий лист №14365/2022р., який звернуто для виконання до органів Державної виконавчої служби та постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Турчинським В.Є. від 13.12.2022 відкрито виконавче провадження ВП №70510894.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , останній просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області подати до Волинського окружного адміністративного суду, в установлений судом термін, звіт про виконання рішення суду від 09.04.2021 року у справі №140/12753/21.

Судом також встановлено, що на виконання вищевказаного рішення суду у даній справі, ГУ ПФУ у Волинській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Сума нарахувань на виконання рішення суду за період 02.03.2020 по 11.05.2021 становить 60212,13 грн. Також управління зазначило, що сума заборгованості, буде виплачена позивачу після надходження коштів з Державного бюджету України, призначених на цю мету.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюються за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до підпункту 4 підрозділу 1 Розроблення та затвердження бюджету Пенсійного фонду розділу II Бюджет Пенсійного фонду та його формування Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 року № 21-2 доходи Пенсійного фонду мають цільове призначення і спрямовуються виключно на фінансування пенсійних виплат та інших виплат, які пов`язані із функціонуванням системи пенсійного забезпечення.

Згідно частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до статті 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом України № 1058.

Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2022 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 року №1167, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2020 рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.02.2021 № 6-1 за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 200 000 000,00 грн.

Відповідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000, 00 грн.

Відповідачем у листі від 26.12.2022 №11728-11084/Т-02/8-0300/22 зазначено, що виплата донарахованої суми на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 року у справі № 140/12753/20 буде здійснена за наявності відповідного фінансування в межах затверджених бюджетних призначень.

Крім того, як вбачається з наданої ГУ ПФУ у Волинській області заявнику відповіді на звернення, відсутні жодні правові обґрунтування здійснення нарахування підвищення до пенсії саме в період з 02.03.2020 по 11.05.2021, незважаючи на не встановлення судом в рішенні від 09.04.2021 жодної кінцевої дати виконання такого судового рішення.

Враховуючи викладене, суд визнає, що є всі підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі, а тому вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів після набрання ухвалою суду законної сили.

Керуючись статтями 248, 256, 295, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 у справі №140/12753/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області протягом 30 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Волинського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 по справі №140/12753/20.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Мачульський