Справа № 160/20085/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувавши період роботи з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів» (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2) ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , врахувавши період роботи 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів» (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2).
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач у червні 2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії. Відповідачем відмовлено у перерахунку пенсії через незарахування до спеціального стажу роботи позивача періоди з 10.10.1994 по 28.12.2006, з 03.05.2007 по 31.12.2020. Позивач не погоджується з відмовою у перерахунку пенсії та зазначає, що трудової книжкою підтверджується наявність у неї трудового стажу повний робочий день з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря-психіатра в «Центрі неврозів», що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах. Вказує, що обов`язок проведення атестації робочого місця законодавством покладено на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку призводить до позбавлення громадян конституційного права на соціальний захист, і пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є неприпустимим. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
23.01.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що в переліку, визначеному постановою від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» не вказано, що саме інститути, товариства з обмеженною відповідальнеість та робота у фізичних осіб- підрприємців, не належить до закладів охорони здоров`я, також ОСОБА_1 надано довідку №153 від 06.08.2021 за період роботи 01.01.1995 по 30.06.2000, яка видана Дніпровським державним медичним універсітетом. Також з копії трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що у позивача наявний трудовий стаж роботи, так як ОСОБА_1 , працювала повний робочий день з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів», що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2). Виправлення та неточності у трудовій книжці відсутні.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
З 18.08.2021 позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 , дата видачі 07.09.2021.
28.06.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на заяву про перерахунок пенсії, повідомлено позивача, що вона отримує пенсію з 18.08.2021, обчислену за нормами Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Довідка про заробітну плату №153 від 06.08.2021 за період з 01.01.1995 по 30.06.2000, яка видана Дніпровським державним медичним університетом, передана до управління контрольно-перевірочної роботи для проведення перевірки відповідності сум заробітної плати, зазначених в довідці, первинним документам. Вказано, що після надходження даних за результатами проведеної перевірки, можливо буде повернутись до розгляду питання проведення перерахунку пенсії.
В листі відповідачем зазначено, що згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та спеціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, інститути, товариства з обмеженою відповідальністю та робота у фізичних осіб-підприємців, не належать до закладів охорони здоров`я.
Відповідач зробив висновок, що періоди роботи з 10.10.1994 по 28.12.2006, з 03.05.2007 по 31.12.2020 зарахувати до спеціального стажу роботи немає підстав.
Не погоджуючись з відмовою у перерахунку пенсії та незарахуванню до спеціального стажу періодів роботи з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів», позивач звернулась до суду з цим позовом.
Су зазначає, що зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 10.10.1994 по 28.12.2006 не є предметом розгляду у цій справі, оскільки відповідні вимоги не заявлені позивачем.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
На підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 03.05.2007, позивач у період, не зарахований відповідачем до пільгового стажу за списком №2, працювала з 03.05.2007 по 31.12.2020 в ТОВ «Центр неврозів» на посаді лікаря-психіатра.
Відмовляючи у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу за списком №2, відповідачем вказано, що згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та спеціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, інститути, товариства з обмеженою відповідальністю та робота у фізичних осіб-підприємців, не належать до закладів охорони здоров`я.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 29.08.2018 у справі № 492/446/15 (в якій мотивом відмови у пенсії за вислугою років позивачу було зазначено роботу у закладі, який не відноситься до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385) - у пункті «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ визначено право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівників охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Тобто за змістом цієї норми Закону законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).
Крім того, у примітці 2 до Переліку № 909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
За змістом розділу 2 Переліку № 909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно- епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.
У примітці №2 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 р. №2801 -XII, згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.
З урахуванням вище наведеного суд зазначає, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Також варто звернути увагу на те, що Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» не містить поняття лікарняний заклад, а надає визначення закладу охорони здоров`я, що, у розумінні вказаного нормативно-правового акту, є загальним визначенням всіх закладів, які надають медичні послуги, наведених у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Отже, Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим вказаним Переліком.
Суд звертає увагу, що посилання відповідача на Перелік №909 є некоректним в межах спору, що виник між сторонами, оскільки вказаний Перелік №909 визначає заклади та установи, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
В межах цієї справи позивач не просить призначити/перевести її на пенсію за вислугу років, позивач просить врахувати до пенсії за вислугу років на пільгових умовах період роботи з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів» (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2).
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зокрема, у позиції 24в Списку №2 розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» було зазначено професії у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини: молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині; молодші спеціалісти з медичною освітою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зокрема, у Списку №2 розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» було зазначено професії у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині.
З аналізу наведених норм судом встановлено, що право на пенсію на пільгових умовах за списком №2 мають не всі працівники психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладів (відділеннь), а лише визначені Постановами №36 та №461, які включають період роботи позивача.
Так, судом встановлено, що згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 03.05.2007, остання у період, не зарахований відповідачем до пільгового стажу за списком №2, працювала з 03.05.2007 по 31.12.2020 в ТОВ «Центр неврозів» на посаді лікаря-психіатра.
Відповідно до посвідчення №431 строком дії до 17.06.2017 позивачу присвоєно (підтверджено) кваліфікаційну категорію вища зі спеціальності психіатрія.
Згідно з копією диплому серії НОМЕР_5 , виданого 28.06.1984, позивачу присвоєно кваліфікацію лікаря.
Рішенням спеціалізованої вченої ради Харківського інституту удосконалення лікарів МОЗ України від 11.09.1996 позивачу присуджено науковий ступінь кандидата медичних наук (диплом кандидата наук серії КН №012816).

Відповідно до посвідчення №3/1511-о/12 строком дії до 27.11.2017 позивачу підтверджено кваліфікаційну категорію вища зі спеціальності психіатрія.

Відповідно до посвідчення №11/1953-о/17 строком дії до 28.12.2022 позивачу підтверджено кваліфікаційну категорію вища зі спеціальності психіатрія.

Позивач неодноразово проходила підвищення кваліфікації як лікар-психіатр, що підтверджується відомостями про проходження підвищення кваліфікації.

З наданих до суду документів встановлено, що позивач не працювала у спірному періоді з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посадах, що дають право на зарахування спірного періоду до списку №2 за Постановами №36 та №461.

Відтак законодавчо встановлене право на зарахування періоду роботи з 03.05.2007 по 31.12.2020 в ТОВ «Центр неврозів» на посаді лікаря-психіатра, у позивача відсутнє.

Під час визначення права на пенсію за вислугу років і на пенсію за віком на пільгових умовах до стажу роботи як до 1 січня 2004 року, так і після цієї дати застосовуються норми ст. 60 Закону № 1788, за якою робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, в закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, в патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Є такі посади, робота на яких не дає права на пенсію за вислугу років, але при цьому ця робота дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зокрема, це молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині, які не мають права на пенсію за вислугу років, водночас їхня робота з безпосереднього обслуговування хворих, наприклад у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях) зараховується до пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд наголошує, що не всі лікарі і інший медичний персонал мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а лише ті працівники, що працюють упродовж повного робочого дня в особливо шкідливих чи шкідливих умовах, такі посади визначені Постановами №36 та №461.

Посада позивача не віднесена до списку №2, відтак спірний період з 03.05.2007 по 31.12.2020 в ТОВ «Центр неврозів» на посаді лікаря-психіатра не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак відповідна професія дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Також суд звертає увагу, що наявні в матеріалах справи документи не підтверджують зайнятість позивача повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці по Списку № 2, тоді як підтвердження зайнятості повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній необхідних записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 337/1297/17.

Уточнюючу довідку із зазначенням характеру виконуваної роботи, віднесення даної професії до Списків, що надають право на призначення пільгової пенсії та інформації про зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці повний робочий день позивачем до суду не надано.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.07.2019 у справі № 336/3067/17 зазначив, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах необхідно підтвердити пільговий характер умов праці, уточнюючою довідкою підприємства, саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позивач просить зобов`язати відповідача врахувати період роботи з 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів» (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2) ОСОБА_1 , та зобов`язати здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , врахувавши період роботи 03.05.2007 по 31.12.2020 на посаді лікаря психіатра в «Центрі неврозів» (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас суд звертає увагу, що підстави для відмови у задоволенні позову є іншими аніж визначені відповідачем в листі від 25.07.2022 № 22064-16036/П-01/8-0400/22.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна