Справа № 640/3321/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3321/21 Головуючий у 1 інстанції: Донець В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми моєї щомісячної заробітної плати (середнього заробітку) на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20.07.2020 №21-1458зп, без обмеження граничного розміру заробітної плати та максимального розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплачувати пенсію в розмірі 60% від суми щомісячної заробітної плати (середнього заробітку) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 20.07.2020 №21-1458зп, без обмеження граничного розміру заробітної плати та максимального розміру пенсії, виплативши різницю між нарахованою та фактично виплаченою пенсією;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою з урахуванням довідки Генеральної прокуратури України 20.07.2020 №21-1458зп, про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з інвалідністю, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20.07.2020 №21-1458зп у розмірі 60% від суми заробітної плати, з виплатою без обмеження граничного розміру пенсії, виплативши різницю в пенсії за минулий час починаючи з 05.11.2019 року. При цьому, апелянт зазначає, що відсутнє законодавче обмеження максимального розміру пенсії, яке стосується інвалідів. Також, апелянт звертає увагу на те, що з моменту звільнення з органів прокуратури, саме пенсія є єдиним джерелом її доходу, як інваліда.

28 грудня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та з 2017 року отримує пенсію за вислугу років в розмірі 60 % від розміру заробітної плати, на підставі Закону №1697-VІІ.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок розміру її пенсії, у зв`язку із змінами у законодавстві. До заяви додала довідку від 20.07.2020 №21-1458зп про розмір заробітної плати за останньою посадою.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 02.09.2020 №2600-0302-8/122340 відмовило у проведенні перерахунку пенсії позивача, на підставі довідки від 20 липня 2020 року № 21-1458зп, виданої Офісом Генерального прокурора та з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 та Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 повідомило про те, що перерахунок пенсії обласних прокуратур здійснюється з 01.04.2020 на підставі довідок про грошове забезпечення станом на 26.03.2020, у зв`язку з чим, позивачу перераховано пенсію з 01.04.2020 згідно поданої заяви від 28.08.2020 №5713 та наданої довідки від 20.07.2020 №21-1458зп, виданої Офісом Генерального прокурора. Розмір пенсії з 01.04.2020 становив 16380,00 грн., а з 01.07.2020 - 17120,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначаються статтею 86 даного Закону №1697-VII.

Згідно частини 9 статті 86 Закону № 1697-VII, прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

При цьому, слід зазначити, що у первинній редакції частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ мала такий текст: "призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Розділ XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №76-VIII), яким, зокрема, частину двадцяту статті 86 Закону №1697-VІІ викладено у новій редакції, відповідно до якої, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: "20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Відповідно до частини 15 статті 86 Закону №1697-VІІ, тимчасово, по 31 грудня 2017 року:

особам (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, згідно статті 86 Закон України «Про прокуратуру», на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року №21-1458зп.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 02 вересня 2020 року №2600-0302-8/122340 відмовило у проведенні перерахунку пенсії позивача, на підставі довідки від 20 липня 2020 року № 21-1458зп, виданої Офісом Генерального прокурора та з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 та Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 повідомило про те, що перерахунок пенсії обласних прокуратур здійснюється з 01.04.2020 на підставі довідок про грошове забезпечення станом на 26.03.2020, у зв`язку з чим, позивачу перераховано пенсію з 01.04.2020, згідно поданої заяви від 28.08.2020 №5713 та наданої довідки від 20.07.2020 №21-1458зп, виданої Офісом Генерального прокурора. Розмір пенсії з 01.04.2020 становив 16380,00 грн., а з 01.07.2020 - 17120,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що, згідно Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0652925 від 31 липня 2017 року, ОСОБА_1 встановлено інвалідність II групи (а.с. 12).

При цьому, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року у справі № 752/20562/17, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 31 липня 2017 року, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», у розмірі 60% від середньомісячного заробітку, на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-316зп від 14 серпня 2017 року з проведенням відповідного розрахунку.

Отже, вищевказане свідчить про те, що пенсія ОСОБА_1 призначена, як інваліду ІІ групи.

Водночас, слід зазначити, що, у зв`язку з прийняттям Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року у справі № 7-р(ІІ)2019, позивач має право на перерахунок пенсії, з огляду на підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з положеннями статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Оскільки, у зв`язку з прийняттям Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року у справі № 7-р(ІІ)2019, частина 20 статті 86 Закону № 1697-VІІ набрала чинності 13 грудня 2019 року, відтак, колегія суддів вважає, що саме з цієї дати позивач має право на перерахунок пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом №3668-VІ. За положеннями статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, суд першої інстанції вказав, що у даному спорі позивачем заявлено вимоги про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.04.2020, тобто, станом на час дії абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, якою встановлено обмеження пенсії прокурора максимальним розміром.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження позивачу пенсії з 01.04.2020 максимальним розміром, згідно зі статтею 86 Закону №1697-VII, є правомірним.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з вищевказаними висновками суду першої інстанції, оскільки, судом не було враховано ту обставину, що підставою призначення пенсії позивачу є встановлення їй ІІ групи інвалідності.

Також, судом першої інстанції не було враховано, що вищевказані приписи законодавства не містять обмежень, які стосуються інвалідів.

Крім того, слід зазначити, що системно-логічне дослідження статті 86 Закону №1697-VІІ дозволяє дійти висновку про те, що абзац 6 частини 15 має смисловий зв`язок з частинами першою-чотирнадцятою даної статті, які регулюють порядок призначення пенсій за вислугу років та по інвалідності.

Законодавча конструкція статті 86 Закону №1697-VІІ виокремлює питання перерахунку пенсії працівників прокуратури в окрему двадцяту частину, яка не пов`язана з частиною п`ятнадцятою, а тому, на переконання суду, обмеження щодо максимального розміру пенсії не може бути застосовано до осіб, яким здійснюється перерахунок пенсії, а не її призначення.

У відповідності до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейським судом з прав людини неодноразово у рішеннях наголошувалось, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (пункт 31 рішення від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та 71378/10).

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (заява № 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецеденте тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та проти Греції» та «Малама проти Греції». «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словачини»).

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 за заявою №38667/06 у справі «Будченко проти України» наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею І Першого протоколу до Конвенції.

Слід зазначити, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Беручи до уваги викладене, з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 , як інваліда ІІ групи, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року №21-1458зп, з урахуванням раніше проведених виплат з 13 грудня 2019 року без обмеження максимальним розміром, а також, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року №21-1458зп з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії з 13 грудня 2019 року без обмеження максимальним розміром.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою, колегія суддів вважає таку вимогу передчасною, з огляду на відсутність факту нарахування відповідачем вказаної суми.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року №21-1458зп, з урахуванням раніше проведених виплат з 13 грудня 2019 року без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року №21-1458зп з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії з 13 грудня 2019 року без обмеження максимальним розміром.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2023 р.