Справа № 565/1489/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 565/1489/22 пров. № А/857/273/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2022 року у справі № 565/1489/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Зейкан І.Ю.

час ухвалення рішення 17 год.34 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Вараш,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 241 від 14.11.2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та закрити провадження у вказаній справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що 08 жовтня 2022 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу вручена повістка на призов на військову службу на 10 год. 00 хв. 10 жовтня 2022 року. Позивач з`явився у вказаний час та день до ІНФОРМАЦІЯ_1 , працівники якого, виявивши захворювання позивача, віддали картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного та направили до КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня» для медичного огляду.

Однак, 28 листопада 2022 року в поштовій скриньці отримав лист, в якому знаходилася постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення №241 від 14 листопада 2022 року. За цією постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за ч.2 ст.210-1 КУпАП порушення пп.1 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме що позивач 10 жовтня 2022 року о 10 год. 00 хв. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 та не повідомив про причину неявки.

Позивач вважає таку постанову протиправною, складеною з порушенням вимог законодавства і такою, що порушує його права. Звертає увагу суду на те, що він 10.10.2022 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , працівники якого виявивши у нього захворювання, видали йому картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного та направили до КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня» для медичного огляду. Відтак вважає безпідставним та необґрунтованим твердження про те, що він 10.10.2022 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також звертає увагу суд на те, що оскільки йому в порушення ставиться саме нез`явлення за викликом для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, а повістка вручена на призов на військову службу, тому відповідальність не може наставати за ч.2 ст.210-1 КУпАП, оскільки відповідальність за ухилення від призову, як зазначено в повістці, встановлюється ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що cуд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови.

У поданій апеляційній скарзі наведено додаткові пояснення, які фактично відтворюють зміст позовних вимог та ряду пояснень, котрі були предметом судового розгляду у суді першої інстанції. Зокрема апелянт вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що у повістці, яка була йому вручена працівниками відповідача зазначено, що відповідальність за ухилення від призову встановлюється ст. 336 КК України, відтак у даному випадку, якщо на думку відповідача у його діях є факт ухилення від призову, має настати кримінальна відповідальність, а не адміністративна. Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Просить рішення суд першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.10.2022 року о 12 год 40 хв., ОСОБА_1 отримав повістку на призов до ЗСУ про необхідність явки на 10 год 00 хв 10.10.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказані обставини визнає та їх не оспорює.

14.11.2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 винесена постанова № 241 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Із змісту постанови встановлюється, що ОСОБА_1 порушив пп.1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що тягне за собою відповідальність згідно Закону України, а саме отримавши повістку під особистий підпис 08.10.2022 року, у якій зазначено про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.10.2022 року на 10.00 годину. ОСОБА_1 не з`явився, причини своєї неявки не повідомив. Правопорушення виявлено під час дії особливого періоду.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та надавши оцінку доказам в їх сукупності, виходячи з системного аналізу приписів Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», КУпАП, КАС України, прийшов до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Ст.245 КУпАП визначено, що в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст.280 КУпАП видно, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Статтями 72 та 73 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 1 Закону України « Про оборону України»», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Матеріалами справи підтверджується, що 08 листопада 2022 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за справою адміністративне правопорушення № 241 від 08.11.2022 року, в якому зазначено, що позивач порушив п.п.1 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не явка за викликом ІНФОРМАЦІЯ_4 для визначення призначення на особливий період. Протокол направлений на домашню адресу проживання ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням про направлення протоколу на вих.№ 3416 від 08.11.2022 року.

Правопорушення передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП скоєне позивачем, було виявлено під час дії особливого періоду.

Позивач у позовній заяві та у апеляційній скарзі стверджує, що він 10.10.2022 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, колегія суддів звертає увагу, що таке твердження позивача не підтверджується жодними доказами. Натомість, відповідачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії витягу з Журналу реєстрації відвідувачів Вараського РТЦКСП, з якого встановлюється, що ОСОБА_1 зареєстрований лише 13.10.2022 року, як такий що прибув за викликом до гол. сержанта ОСОБА_3 .

Записи у цьому журналі про реєстрацію ОСОБА_1 за 10.10.2022 року відсутні.

Також відповідачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії з Журналу реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 за №217 від 03.01.2022. Позивач зазначений у журналі за порядковим номером 3479 та у журналі здійснено запис про те, що ОСОБА_1 був направлений на проходження ВЛК саме 13.10.2022.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що дані докази спростовують доводи позивача, викладені у позовній заяві про те, що 10.10.2022 року під час явки до Вараського РТЦКСП він отримав направлення на ВЛК, а 11.10.2022 року з цим направленням звернувся до лікарні для проходження огляду.

Стосовно доводів апелянта на те, що відповідачем безпідставно притягнуто його до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП так як у врученій йому повістці вказано про те, що за неявку у вказаний строк він буде притягнутий до відповідальності за ст. 366 КК України, слід вказати, що позивачу в порушення ставиться саме нез`явлення за викликом ІНФОРМАЦІЯ_4 , для визначення призначення на особливий період. Перед призовом на військову службу по мобілізації обов`язковим є направлення на проходження ВЛК, для визначення стану придатності та здійснення контролю посадовими особами щодо підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до ст.23 Закону №3543-ХІІ.

Згідно із п.п. 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Диспозицією ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною другою цієї статті кваліфікуючою обставиною визнається вчинення цього правопорушення в особливий період.

При цьому в ході розгляду справи ні в суді першої інстанції ні під час апеляційного розгляду не подано переконливих доказів, які б підтверджували явку позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме 10.10.2022 року. Відтак, відсутні підстави вважати, що оскаржувана постанова винесена в порушення вимог Закону.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2022 року у справі № 565/1489/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 07 лютого 2023 року