Справа № 636/5226/21
Суддя: Золотоверха О. О.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5226/21 Провадження 2-а/636/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора 3 батальйону 6 роти управління патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Підченка Миколи Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5023479 від 13.116.2021, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за те, що він керував автомобілем у населеному пункті зі швидкістю 83 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху в населеному пункті на 33 км/год.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він рухався в межах населеного пункту з дозволеною швидкістю, інспектором йому було показане фото, зняте, на прилад TruCam, на якому було видно, що швидкість його автомобіля зафіксована поза межами населеного пункту на 532 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, з чого вбачається, що правил ПДР він не порушував. Також, винесена постанова не містить ні населеного пункту, в якому допущене правопорушення, ні назви вулиці населеного пункту, тому він вважає постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена відповідно до наявних належних, допустимих та достатніх доказів, посилання на які зазначені в самій постанові, тому позивач повинен був виконувати вимоги дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» в межах населеного пункту Кам`яна Яруга Харківської області.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що він їхав за межами населеного пункту, що вбачається з наданої відповідачем роздруківки з фотофіксації, на якій відсутні будь-які споруди, які могли б вказувати на населений пункт; дорожній знак 5.45, на який посилається відповідач, в ПДР взагалі відсутній; з відзиву також вбачається, що проведено знищення медіафайлів, тому повинен був бути знищений і медіафайл з приладу TruCam № ТС 001133, оскільки строк його зберігання закінчився, та використання якого питання, оскільки останній не був опломбований належним чином та не мав фабричної кришки на панелі, що дає підстави вважати, що прилад був доступним до зовнішнього впливу та його показання могли бути змінені.

У судове засідання позивач не з`явився, до початку його проведення подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі не подавав.

Розглянувши позов, відзив та відповідь на нього, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5023479 від 13.11.2021 (а.с.6) позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п.12.4 ПДР України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків.

Пунктом 12.4 ПДР України встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно п.12.6 ПДР України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.; транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год; в)вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60км/год; г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год; ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Відповідно до п.12.9 «б» ПДР України водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з розділу 33 ПДР України «Інформаційно-вказівні знаки» визначені ним знаки мають наступне значення:

- знаки 5.49 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

- знак 5.50 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

- знак 5.51 «Початок населеного пункту». Найменування і початок населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Для позначення початку населеного пункту, де відсутня забудова, знак 5.51 може встановлюватися на фактичній адміністративній межі населеного пункту.

- знак 5.52 «Кінець населеного пункту». Позначає кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.51.

Згідно з п.1.10 ПДР України:

- дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

- населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52.

Від видів вказаних дорожніх знаків, яким мав керуватись позивач, залежить визначення максимально дозволеної швидкості, з якою останній мав право рухатись відповідно до п.12.4 або п.12.6 ПДР України.

Тобто, у разі встановлення знаку 5.49, позивач мав право рухатись зі швидкістю не більше 50 км/г, а тому, з огляду на зафіксовану швидкість руху 83 км/год, дії останнього не відповідали вимогам п.12.4, п.12.9 «б» ПДР України та утворювали в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

У той же час, у разі встановлення знаку 5.51, рух зі швидкістю 83 км/год не перевищував дозволеної швидкості, встановленої п.12.6 ПДР України, та виключав наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП.

Однак, у матеріалах справи відсутні достатні докази про те, що позивач 13.11.2021 року рухався на транспортному засобі зі швидкістю руху 83 км/год, саме на ділянці дороги на яку розповсюджувалась дія дорожніх знаків 5.49 або 5.51, оскільки оскаржувана постанова не містить посилання на їх наявність.

Відповідачем в його відзиві взагалі зазначено, що позивач «повинен був виконувати вимоги дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту»», тоді як такий дорожній знак в переліку ПДР відсутній.

Згідно ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, місце вчинення адміністративного правопорушення не конкретизовано, зокрема, не зазначено ні населений пункту, ні вулицю, ні номер будинку, поблизу якого воно зафіксоване.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою лазерного вимірювача та інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Так, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано диск, на якому міститься відео з приладу TruCam та фотознімок.

Суд, переглянувши відеозапис, відзначає, що встановити із даного запису, хто саме - позивач чи інша особа, притягується до адміністративної відповідальності не є можливим, факт керування будь-яким транспортним засобом саме особою, що притягується до адміністративної відповідальності, на даному відеозапису прослідкувати також неможливо.

При цьому, в матеріалах справи взагалі відсутній відеодоказ спілкування працівників патрульної поліції з особою, стосовно якої винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Тобто, в даному випадку, такі дії працівників патрульної поліції, як не надання належних та достатніх доказів у вигляді відеозйомки з нагрудної камери, яка б безперервно зафіксувала всі обставини події, що мали місце 13.11.2021 року та процедуру розгляду справи, зокрема роз`яснення прав та обов`язків особі, яка притягується до відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку відповідачем грубо порушено процедуру розгляду справи про адміністративне порушення, що є підставою для скасування прийнятої за її результатами постанови.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд зазначає, що надані представником відповідача ДПП фотознімки, здійснені за допомогою технічного засобу TruCam LTI 20/20 № ТС001133, містить інформацію про те, що автомобіль рухався на ділянці дороги М-03, 532 (а.с.42). При цьому, доказів того, що зображена на фото частина дороги розташована в межах населеного пункту представником відповідача не подано. Також відсутні докази того, що дана частина дороги знаходиться в зоні дії дорожнього знаку, яким позначається початок населеного пункту.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем не надано доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год саме в межах населеного пункту.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав, фіксація швидкості руху автомобіля позивача здійснена без співставлення із дорожніми знаками та іншими об`єктами, які в вказували на те, що транспортний засіб ОСОБА_1 на момент фіксації 13.11.2021 року об 11.07 год. рухався в населеному пункті, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5023479 від 13.11.2021 року слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

На підставі викладеного, враховуючи те, що в цій категорії справ тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 79, 90, 132, 139, 189, 241-246, 250, 255, 262, 286, 293, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора 3 батальйону 6 роти управління патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Підченка Миколи Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5023479 від 13.11.2021, винесену інспектором патрульної поліції 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Підченком Миколою Володимировичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду до Другого апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора 3 батальйону 6 роти управління патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Підченка Миколи Володимировича, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, 315а.

Повний текст рішення суду складено 06.02.2023.

Суддя О. О. Золотоверха