Справа № 380/10048/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року

справа №380/10048/22

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І., розглянув адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місце проживання: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ), в якому просить суд:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.02.2022 №3497-13-01-07-14, №3495-13-01-07-14, № 3494-13-01-07-14, № 3492-13-01-07-14, вимогу про сплату боргу № 3485-13-01-07-14 від 22.02.2022 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рішення про застосування штрафних санкцій від 22.02.2022 № 3486-13-01-07-14 за донарахованим єдиним внеском.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив таке. ГУ ДПС у Львівській області за результатами перевірки складено Акт від 28.01.2022 року №1245/13-01-07-14- 03/, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Позивач вказує на порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової перевірки, зокрема, наголошує, що його не було письмово повідомлено про початок проведення перевірки. Про її проведення позивач вже дізнався після її проведення та складення відповідного акту. Відтак, на думку позивача, перевірка проведена з порушенням процедури, що відповідно вказує на протиправність оскаржуваних рішень відповідача. Вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом. Позивач також зазначає, що відповідач провів перевірку не за місцезнаходженням позивача. Щодо суті висновків, викладених в акті перевірки, то такі, на думку позивача, ґрунтуються на факті ненадання позивачем документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки. При цьому позивач аргументує свою позицію тим, що платник податків має право на будь-якій стадії податкового контролю подавати документи, рівно ж як і на всіх стадіях судового процесу, а на суд покладено обов`язок оцінювати податі стороною документи. Відтак, позивач у позовній заяві зазначає документи, якими можуть бути підтверджені понесені ним витрати з 2017 по 2019. З урахуванням зазначеного у позовній заяві позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 05.04.2021 було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.05.2021 суд отримав відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує позовні вимоги з тих підстав, що керівником підприємства до перевірки було надано лише договір оренди майна на 14 аркушах, пояснення директора на 1 аркуші та довідку товариства на 2 аркушах, що зафіксовано в акті перевірки. Інших документів, які додані до даної позовної заяви, під час проведення перевірки працівниками ГУ ДПС у Львівській області, керівником підприємства не було надано, що ставить під сумнів час та дату виготовлення документів, якими позивач обґрунтовує вимоги позовної заяви.

06.09.2022 суд отримав відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечив. Так, відповідач зазначає, що твердження позивача про його необізнаність із фактом проведення документальної невиїзної перевірки не узгоджується із фактичними обставинами справи та спростовується відомостями Укрпошти (Львів 52) щодо результатів вручення поштового відправлення №119.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги зазначив, що на етапі організації документальної позапланової перевірки платник податків може висловити свою незгоду із проведенням невиїзної перевірки, скерувавши при цьому, відповідне письмове звернення щодо проведення виїзної перевірки.

Водночас, таке звернення на адресу відповідача позивач не направляв, відтак, відповідач вважає, що ст.78 ПК України, в частині проведення перевірки не за місцезнаходженням платника податків, не порушена, оскільки зазначені вимоги стосуються організації виїзної перевірки.

Відповідач також звертає увагу на те, що до початку перевірки контролюючим органом вживалися заходи щодо отримання від відповідача інформації та документів щодо отриманих доходів позивачем за період, щодо якого проводилася перевірка, водночас позивач, усупереч вимогам п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України не надав документів пов`язаних із предметом перевірки, про що перевіряючими складено акт від 21.01.2022 року за №159/13-01-07-14-08 про ненадання документів.

Таким чином, відповідач вважає, що ним не було допущено порушення процедури проведення перевірки позивача.

Щодо змісту виявлених відповідачем порушень податкового законодавства позивачем, то оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Інші заяви по суту справи до суду не надходили.

Суд встановив таке.

Відповідач, ГУ ДПС у Львівській області, листом від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 «Про надання документів» повідомив позивача, ОСОБА_1 , про проведення документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства про укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у зв`язку із надходженням відомостей від державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 05.08.2021 ОСОБА_1 та зобов`язав позивача надати всі документи, що стосуються здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2017 (звітність по ЄСВ з 15.02.2013).

Наказом ГУ ДПС у Львівській області від 01.12.2021 №4112-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 » призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.02.2013 по 05.08.2021, з 17.01.2022 тривалістю 5 робочих днів.

ГУ ДПС у Львівській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 05.08.2021 року, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.02.2013 року по 05.08.2021 року.

За результатами перевірки складено Акт від 28.01.2022 року №1245/13-01-07-14- 03/, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення:

від 22.02.2022 року №3502/13-01-07-14, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 340,00 грн. за ненадання платником податків контролюючим органам за 2018 рік податкової декларації про майновий стан та ДОХОДИ;

від 22.02.2022 року №3497/13-01-07-14, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 1020,00 грн., за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів;

від 22.02.2022 року №3495/13-01-07-14, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб на суму 169 601,94 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 135 681,55 грн., за штрафними

(фінансовими) санкціями в сумі 33 920,39 грн.;

від 22.02.2022 року №3494/13-01-07-14, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із військового збору на суму 14 133,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 11 306,80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2 826,70 грн.,-

від 22.02.2022 року №3492/13-01-07-14, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із акцизного податку з реалізації підакцизних товарів на суму 3 990,13 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 3 192,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 798,03 грн.,-

від 22.02.2022 року №3481/13-01-07-14, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 680,00 грн. за неподання декларації із акцизного податку,-

від 22.02.2022 року №3485/13-01-07-14 - вимога зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 147 541,80 грн.;

від 22.02.2022 року №3486/13-01-07-14 - рішення про застосування штрафних санкцій за донарахованим єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 52 712,90 грн.;

від 22.02.2022 року №3490/13-01-07-14 - рішення про застосування штрафних санкцій за неподання звітності із єдиного внеску.

Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями з тих підстав, що порушено процедуру їх прийняття

Ухвалюючи рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо підстав позову в частині що стосується порушення процедури призначення перевірки.

Статтею 78 ПК України передбачає порядок проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п.79.2).

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу (п.79.2).

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п.79.2).

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п.79.3).

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (п.79.5).

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Таким чином, для повідомлення платника податку про початок проведення перевірки, є надіслання відповідного наказу та повідомлення за податковою адресою платника.

При цьому отримання платником відповідних документів не залежить від органу податкової служби.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 по справі №823/1606/17 добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У позовній заяві позивач зазначає, що його не було письмово повідомлено про початок проведення перевірки.

Як видно з матеріалів справи, наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.12.2021 року №4112-ПП, письмове повідомлення від 02.12.2021 року №1049/13-01-07-14 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , та вручено ОСОБА_1 особисто 13.12.2021 року, що підтверджується письмовими доказами у справі: список №3 рекомендованих листів від 05.12.2021, фіскальний чек Укрпошти від 05.12.2021, список №35856 згрупованих поштових відправлень (відправлення №119), результати по номеру (ШКІ) № НОМЕР_2 .

Таким чином, аргументи позивача про те, що йому не було відомо про проведення документальної невиїзної перевірки спростовується доказами, що є у справі.

Отже, суд дійшов висновку, що про проведення документальної невиїзної перевірки позивача на підставі наказу від 01.12.2021 року №4112-ПП, позивач був повідомлений, відтак відповідач належно виконав свій обов`язок, передбачений ст.42 ПК України.

Щодо аргументів позивача в частині незгоди із фактом проведення невиїзної перевірки, через те, що неможливість проведення виїзної перевірки за місцезнаходженням платника податків має бути пов`язана із не допуском посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що у свою чергу, має підтверджуватись відповідним актом про не допуск.

Відповідно до п.79.1 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Таким чином, у разі призначення позапланової перевірки відповідно до ст.78 ПК України, така перевірка здійснюється у формі невиїзної, на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Однак, згідно із п.79.5 ст.79 ПК України за наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитись документальна виїзна перевірка.

Інакше кажучи, після призначення документальної позапланової перевірки платник податків може висловити свою незгоду із проведенням цієї перевірки як невиїзної, скерувавши відповідне письмове звернення щодо проведення саме виїзної перевірки.

Як встановив суд, позивач не звертався на адресу відповідача із письмовим зверненням проведення саме виїзної документальної позапланової перевірки.

Таким чином, аргументи позивача про порушення відповідачем вимог ст.78 ПК України в частині проведення перевірки не за місцезнаходженням платника податків є безпідставні.

Щодо невиконання позивачем вимоги, викладені у листі від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 «Про надання документів», то суд зазначає таке.

Як встановив суд, відповідач, листом від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 «Про надання документів» повідомив позивача про проведення документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства про укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у зв`язку із надходженням відомостей від державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 05.08.2021 ОСОБА_1 та зобов`язав позивача надати всі документи, що стосуються здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2017 (звітність по ЄСВ з 15.02.2013).

Позивач визнає обставину про проведення реєстрації державної припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 05.08.2021 ОСОБА_1 .

Позивач також не заперечує того, що йому було відомо про лист ГУ ДПС у Львівській області від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 «Про надання документів», котрий був ним отриманий в жовтня 2021.

Згідно з п.п. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПКУ платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

При цьому платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (п. 85.2 ст. 85 ПКУ) та не пов`язаний безпосередньо з оформленням будь-яких додаткових запитів.

Таким чином, надісланням позивачу листа від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 «Про надання документів» відповідач вживав заходи щодо отримання від позивача інформації та документів щодо отриманих доходів позивачем за період, який підлягав перевірці.

При цьому ПК України встановлює обов`язок контролюючого органу виставляти вимогу про надання документів лише після призначення перевірки.

Однак, після того, як перевірку було розпочато, позивач, усупереч п.85.2 ст.85 ПК України не надав документів, пов`язаних із предметом перевірки, про що перевіряючими складено акт від 21.01.2022 року за №159/13-01-07-14-08 про ненадання документів.

Таким чином, покликання позивача на те, що документи не могли бути подані, оскільки направлення відповідачем вимоги, викладеної у листі від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 до призначення перевірки, є протиправними, суд відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 року у справі №816/228/17, неправомірні дії контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не можуть бути предметом окремого позову, але можуть бути підставами позову про протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, обставинами які підлягають доказуванню у таких категоріях справ є причинно-наслідковий зв`язок між процедурними порушеннями допущеними контролюючим органом (на переконання платника податків) під час проведення перевірки та висновків сформованих за результатом такої перевірки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що на стадії організації документальної перевірки щодо позивача, відповідач діяв правомірно, відтак аргументи про порушення відповідачем процедури призначення перевірки як підстави для скасування податкових повідомлень-рішень суд відхиляє. Підстави для встановлення причинно-наслідковий зв`язок між процедурними порушеннями допущеними контролюючим органом (на переконання платника податків) під час проведення перевірки та висновків сформованих за результатом такої перевірки відсутні через встановлену судом правомірність дій відповідача щодо призначення та проведення перевірки.

Щодо порушень податкового, валютного та іншого законодавства, встановлених перевіркою, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 44.4 ст. 44 ПК України передбачено, що якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

За змістом п. 44.7 ст. 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків-фізичної особи або посадової особи платника податків-юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до п.85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.

Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18 (касаційне провадження № К/9901/16292/19) та від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15 (касаційне провадження № К/9901/26364/18).

Як видно з акта перевірки, позивач не надав первинних документів, які б підтверджували отримані ним доходи, понесені витрати, а саме: банківські виписки, рахунків, актів виконаних робіт, накладних, договорів, книги обліку доходів і витрат, чеків та інших документів, що підтверджено актом про ненадання документів від 21.01.2022 року за №159/13-01-07-14-08.

Таким чином відповідач проводив перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації та податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017, 2019.

Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку про правомрність проведення відповідачем перевірки з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум загального оподатковуваного доходу.

Також норма абз.1 п.44.6.ст.44 ПК України вимагає наявності документів на час складення податкової звітності і встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки і як юридичний наслідок недотримання цього правила - виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.

Відтак, аргументи позивача, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником нових доказів, є безпідставними.

При цьому суд застосовує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 року у справі №826/27811/15, від 08.03.2020 у справі №810/2714/15, від 06.08.2019 у справ № 520/8681/18, від 21.10.2021 у справі №802/1464/17-а.

Що стосується виявлених перевіркою порушень, то суд зазначає таке.

За період з 01.01.2017 по 05.08.2021рр. платник податків-фізична особа ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Особливості оподаткування доходів від обраної системи встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 177.5 та п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу подають річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за місцем своєї податкової адреси у строки, визначені пп. 49.18.5 п. 9.18 ст. 49 Кодексу, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Як видно з акта перевірки позивач за перевірений період, а саме за 2018, 2020, 2021рр. декларації про майновий стан і доходи не подав. Згідно ІС «Податковий блок» виторги по РРО за 2020 рік, 2021 рік відсутні, відповідно до отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за 2020-2021 роки доходів не отримував.

Відповідно до п.49.2 ст.49 Податкового кодексу платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

В акті перевірки зазначено, що за 2018 рік згідно ІС «Податковий блок» виторгів по РРО платник податків-фізична особа ОСОБА_1 отримав загальну суму виторгу 246056,40 грн., декларацію про доходи і майновий стан за 2018 рік не подав, суму від отриманого доходу не задекларував.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 вимог пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п. «в» п.176.1 ст.176, п.177.11 ст.177, п.179.1 ст.179 ПК України, в частині не подання за 2018 рік податкової декларації про майновий стан і доходи.

Загальний оподаткований дохід платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за результатами перевірки визначено, відповідно до інформації про суми виторгів по РРО до ІС Податковий блок (режим Виторги).

Відповідно з пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б)доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в)доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г)доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д)інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України від 02.12.2010р. №2755-IV із змінами та доповненнями, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п. 177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.3.1 п.177.3 ст.177 ПК України не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як видно з акта перевірки, позивач, згідно з інформацією ІС «Податковий блок» (режим «Виторги») (фіскальний номер , назва ГО - ресторан «Деліс», адреса - м.Львів, вул.У.Самчука, 8) отримав суму виторгу за 2018 рік 246059,40 грн. в тому числі акцизного податку на суму 11763,77 грн.

Відповідач в ході проведення перевірки встановив, що позивач за 2018, 2020-2021 податкові декларації про майновий стан і доходи до ДПІ у Залізничному районі ГУ ДПС у Львівській області не подав, загальний оподатковуваний дохід за 2018, 2020-2021рр. не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу не утримав.

Відтак відповідач встановив заниження загального оподаткованого доходу за 2018-2019 на загальну суму 263030,91 грн.

Перевіркою правильності визначення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 суми чистого оподатковуваного доходу, встановлено заниження сум чистого оподатковуваного доходу за перевірений період, а саме за 2017-2019рр. на загальну суму 753786,37 грн.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб встановлено: не ведення обліку доходів та витрат, не подання декларації про майновий стан та доходи за 2017-2021 роки, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 753786,37 грн. в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017- 2019 роки, на загальну суму 135681,55 грн.

Згідно п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.5 Податкового кодексу не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем: витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим-десятим підпункту 177.4.6 цього пункту,- документально не підтверджені витрати.

Як встановив суд, оскільки позивач не надав до перевірки документів, які б підтверджували понесені ним витрати у період, що перевірявся, обрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб здійснювався контролюючим органом виходячи із наявної податкової інформації щодо об`єктів оподаткування.

Суд ще раз наголошує, що долучені позивачем до позовної заяви письмові докази, на які позивач покликається як на підтвердження обґрунтування понесених ним витрат, суд не бере до уваги, оскільки такі не були подані під час проведення перевірки.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців отримані протягом календарного року від впровадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Згідно п. 167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: зробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення платником вимог п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.3.1 п.177.3, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України в частині заниження податок на доходи фізичних осіб за 2017-2019 роки, на загальну суму 135681,55 грн.

Законом № 1621 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями доповнено пунктом 161, яким тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлено військовий збір.

Водночас Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (пункт 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу.

Позивач є платником військового збору відповідно до п. 162.1 ст.162 ПК України Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Як вино з акта перевірки, за перевірений період, а саме: за 2017, 2018 та 2019 оскільки позивач занизив чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 753786,37 грн., тому відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми військового збору за 2017- 2019 роки на загальну суму 11306,80 грн., чим порушив чим порушив пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень ПК України.

Позивач є платником єдиного соціального внеску.

Відповідно до ІС «Податковий блок» позивач за період з 01.01.2017- 05.08.2021 пребував на загальній системі оподаткування і прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності 05.08.2021 року, за 2020-2021рр., повинен повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок нарахований за календарний квартал.

Як видно з матеріалів справи позивач за 2021 рік не нараховував єдиний внесок, оскільки не представив первинних документів, які б підтверджували правильності визначення нарахування єдиного соціального внеску.

Як видно з акта перевірки відповідно до поданих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та таблиці 1 додатка 5 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - платниками податків ОСОБА_1 визначив суму доходу на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини за 2017 рік - 38400,00 грн., за 2018 рік - 44676,0 грн., за 2019 рік - 50076,0 грн., за 2020-2021 рр. звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та таблиці 1 додатка 5 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не подано.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з абз.З ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пп. 1 п. 4 розд. IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, обчислення сум єдиного внеску фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій про майновий стан і доходи (далі - Декларація) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому враховується кількість місяців, протягом яких така особа перебувала на обліку як платник єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб на загальній системі оподаткування є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 частини першої ст.7 Закону № 2464).

Враховуючи вищевикладене, суми єдиного внеску, сплачені фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування протягом року (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня звітного року, та до 20 січня року, наступного за звітним роком), враховуються такими платниками при остаточному розрахунку за календарний рік згідно з даними, зазначеними у Декларації та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Платники формують та подають Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та руми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом.

Термін сплати зобов`язань, визначених фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування, у Звіті настає в день подання такого Звіту, відповідно єдиний внесок необхідно сплатити до дати його подання включно.

Таким чином, відповідач правомірно встановив порушення позивачем п.1 ч.4 ст.1, абз.1 п.2, ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.2, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в зв`язку з чим донараховано єдиний внесок за 2017-2020рр. на загальну суму 147541,80 грн.

З 01.01.2015р. відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів (пиво, алкогольні напої, тютюнові вироби, нафтопродукти та інше паливо) та одночасно скасовано збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства.

Позивач є платником цього податку.

Як видно з акта перевірки, позивач згідно з ІС «Податковий блок» за 2017 - 2019рр. здійснював господарську діяльність в ресторані за адресою: м.Львів, вул.У.Самчука, 8.

За 2017-2019рр. згідно з ІС «Податковий блок» виторгів по РРО позивач отримав загальну суму виторгу (доходу) на загальну суму 796533,62 грн. в тому числі акцизу згідно даних виторгів РРО на суму - 406342,9 грн.

Відтак, відповідач правомірно встановив заниження позивачем податкового зобов`язання з акцизного податку за 2017-2019рр., на загальну суму 3192,10 грн.

Також перевіркою позивача відповідач встановив неподання декларації з акцизного податку та розрахунків суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (Додаток 6) за березень 2017р., та березень 2018р. чим порушено ст.223 Податкового кодексу України базовий податковий період для сплати акцизного податку відповідає календарному місяцю. Декларація акцизного податку (далі - Декларація) складається та подається платником щомісяця не пізніше 20 числа наступного звітного періоду.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Позивачем не подано доказів, які б спростовували протиправність дій відповідача.

Відповідач доказав правомірність прийнятих ним рішень, котрі оскаржує позивач.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати, понесені позивченм, відповідно до ст.139 КАС України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місце проживання: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) (місцезнаходження: 79020, м.Львів, вул.Варшавська, 49, ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.