Справа № 120/5888/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2023 р. Справа № 120/5888/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участі:

секретаря судового засідання Філіппова Ю.Ю.

представника позивача Бурки М.В.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

УСТАНОВИВ

29.07.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідачка).

У позовній заяві контролюючий орган просить стягнути із ОСОБА_1 податковий борг у сумі 37736,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за відповідачкою рахується заборгованість, яка складається з наступних платежів (плата за землю):

- орендна плата з фізичних осіб на суму 37736,82 грн. (основний платіж);

- земельний податок з фізичних осіб на суму 136,62 грн. (основний платіж).

Зазначена заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень рішень від 18.02.2021 № 16810-2404-0228, № 16812-2404-0228, № 16811-2404-0228, № 16813-2404-0228 та підтверджується податковою вимогою та інтегрованою карткою платника податку.

У зв`язку з тим, що відповідачка самостійно не сплачує узгоджену суму зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган звертається до суду з позовом про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Згідно ч. 3 ст. 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

01.08.2022 судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання фізичної особи ОСОБА_1 .

15.08.2022 надійшла відповідь, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 22.08.2022 відкрито провадження у справі та, відповідно до ст. 262 КАС України, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

12.10.2022 відповідачкою подано відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідачка борг із земельного податку у сумі 136,62 грн, що виник у неї на підставі податкового повідомлення - рішення від 18.02.2021 № 16813-2404-0228 визнає та стверджує про його сплату.

Що ж до зобов`язання із орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :03:132:0396 у сумі 37736,82 грн просить врахувати, що статус платника цього загальнообов`язкового платежу вона втратила 17.07.2018 у зв`язку із вилученням земельної ділянки із її користування.

Ухвалою від 26.12.2022 розгляд справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

У судовому засіданні, призначеному на 17.01.2023 постановлено усну ухвалу про відкладення розгляду справи.

30.01.2023 представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано відповідь на відзив, у якій представник зазначає, що джерелом інформації яка використовується при нарахуванні плати за землю є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач зауважує, що перевіркою актуальних відомостей Державного реєстру встановлено, що станом на 24.01.2023 ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням - присадибна ділянка, кадастровий номер - :02:002:0556. Запис про припинення права оренди вказаної земельної ділянки у Реєстрі відсутній.

Із цих міркувань контролюючий орган вважає, що податкове зобов`язання обчислене відповідачці правомірно, узгоджене у встановленому Податковим кодексом України порядку та набуло статус податкового боргу, несплата якого є підставою для стягнення коштів з метою його погашення у судовому порядку.

В наданих у судовому засіданні усних поясненнях представник Головного управління позовні вимоги підтримав та просив врахувати, що податкове зобов`язання ОСОБА_1 узгоджене у встановленому порядку. Зазначає, що сума податкового боргу підтверджується податковими повідомленнями - рішеннями, які є чинними, інтегрованою карткою платника податку та довідкою про суму боргу. Щодо часткової сплати відповідачкою суми податкового боргу, представник позивача не надав пояснень та доказів протилежного.

Відповідачка у вступному слові зауважила, що статус орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0556 вона втратила у липня 2018 року надавши згоду на вилучення ділянки із свого користування для її передачі у власність іншій особі. Тому вважає податкове зобов`язання таким, що донараховане неправомірно та просить відмовити у задоволенні позову про стягнення податкового боргу.

В підтвердження своїх аргументів відповідачка надала для долучення до матеріалів справи додаткові письмові докази - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером :02:002:0556 іншій особі (гр. ОСОБА_2 ).

Надавши оцінку аргументам сторін, що викладені у заявах по суті справи, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області та є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України.

На підставі довідки про суму податкового боргу встановлено, що станом на 27.07.2022 за відповідачкою рахується заборгованість з орендної плати за користування землею комунальної форми власності на суму 37736,82 грн (основний платіж) та земельного податку з фізичних осіб на суму 136,62 грн (основний платіж).

Ця заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень рішень від 18.02.2021 № 16810-2404-0228, № 16812-2404-0228, № 16811-2404-0228, № 16813-2404-0228 (а.с. 7) та підтверджується податковою вимогою форми Ф від 17.12.2021 № 0-0228 (а.с. 8), інтегрованою карткою платника податку (а.с. 5-6) та довідкою (а.с. 4).

Разом з тим, вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, що і стало підставою для звернення контролюючого органу до суду.

Визначаючись щодо наявності підстав для стягнення суми податкового боргу, суд виходить з такого.

Обов`язок сплати податків платником передбачений п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI), відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п. п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Досліджуючи динаміку, підстави виникнення та розмір податкового боргу вимогу про стягнення якого заявлено у цій справі, суд керується такими мотивами.

Згідно пункту 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є: земельні ділянки, які перебувають у власності (п.п. 270.1.1.1.) за які сплачується земельний податок тоді як об`єктом оподаткування орендною платою є земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди (п. п. 270.1.2. п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Статтею 269 ПК України передбачено, що платниками плати за землю є власники земельних ділянок (сплачують земельний податок) та землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди (сплачують орендну плату).

Відповідачка не ставить під сумнів правомірність визначення суми податкового боргу із земельного податку у розмірі 136,62 грн, а тому судом більш детально досліджуються обставини щодо виникнення боргу із орендної плати у сумі 37736,82 грн.

Пунктом 288.7 статті 288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п.п. "а" - "б" п. 286.1 ст. 286 ПК України (Порядок обчислення плати за землю), підставою для нарахування плати за землю є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім цього, відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п. 285.1 ст. 285 ПК України).

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Суд дослідивши долучені до матеріалів справи податкові повідомлення - рішення від 18.02.2021 № 16810-2404-0228, № 16811-2404-0228 та № 16812-2404-0228, встановив, що грошове зобов`язання у загальній сумі 37736,82 грн (12578,94 х 3) донараховано платнику (відповідачці) за період із 2019 по 2021 роки.

Сторонами не заперечується, що об`єктом нарахування орендної плати стала земельна ділянка площею 0,10 га із кадастровим номером :02:002:0556 яка перебувала у користуванні відповідачки.

Щодо фактичних обставин виникнення у ОСОБА_1 права оренди земельною ділянкою із кадастровим номером :02:002:0556, то суд встановив таке.

20.03.2009 між ОСОБА_1 та органом місцевого самоврядування укладено та зареєсторовано у встановленому порядку за № 02 від 12.07.2010 договір оренди вказаної земельної ділянки (строк дії оренди 50 років).

Цей договір оренди та внесені на його підставі у Державний реєстр відомості стали підставою для нарахування ОСОБА_1 орендної плати за користування земельною ділянкою.

Як на причину незгоди із заявленими у цій справі позовними вимогами про стягнення податкового боргу відповідачка зіслалася на те, що її право оренди припинено 17.07.2018 коли вона підписала посвідчену нотаріусом заяву про свою згоду на вилучення вказаної земельної ділянки із її землекористування для подальшої передачі землі у власність ОСОБА_2 (а.с. 20).

Однак суд не погоджується із твердженнями ОСОБА_1 із наступних мотивів.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України. Однією з таких підстав є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд зауважує, що виходячи з аналізу статті 118 ЗК України та інших пов`язаних з нею норм цього Кодексу, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, процедура безоплатного отримання громадянами України земельних ділянок державної/комунальної власності чітко регламентується законом. Така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо вирішення "земельного" питання.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Тобто безоплатна приватизація земельних ділянок державної або комунальної власності, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб можлива лише після припинення права користування цими земельними ділянками в порядку, визначеному законом.

Підстави припинення зазначеного права врегульовані главою 22 Земельного кодексу України, які поділяються на добровільні та примусові.

Зокрема, як вже зазначалося, статтею 141 ЗК України передбачено, що вилучення земельної ділянки є однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Наведене положення узгоджується з нормами частини шостої статті 118 ЗК України, якою встановлено обов`язок заявника додати до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Таким чином, зазначене погодження є необхідним у випадку, якщо безоплатна приватизація стосується тих земельних ділянок державної чи комунальної власності, які перебувають у користуванні інших громадян або юридичних осіб і їх право користування не припинено у визначеному законом порядку.

Це пояснюється тим, що земельна ділянка, яка перебуває у користуванні іншої особи, не вважається вільною, а тому безоплатна приватизація такої земельної ділянки є неможливою без отримання згоди законного землекористувача на її вилучення.

З цією метою частина шоста статті 118 ЗК України містить обов`язкові вимоги щодо того, які саме документи є необхідними для отримання дозволу на розроблення проекту із землеустрою, в тому числі вимогу про надання заявником погодження землекористувача - у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.

Тобто, з урахуванням положень ч. 5 ст. 116 та ч. 6 ст. 118 ЗК України, вимога щодо надання погодження землекористувача спрямована на захист прав землекористувачів (орендарів та постійних землекористувачів) від протиправного втручання в їх право користування земельною ділянкою.

Відтак погодження землекористувача є обов`язковим, якщо клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою стосується земельних ділянок державної чи комунальної власності, що перебувають у користуванні інших громадян або юридичних осіб і таке право не припинено у визначеному законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вирішила реалізувати право на безоплатну приватизацію земельної ділянки яка перебувала у користуванні (в оренді) відповідачки.

Не заперечуючи щодо припинення права оренди, відповідачка 17.07.2018 надала свою згоду на вилучення земельної ділянки з її землекористування для подальшої передачі ділянки ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд.

Однак, суд зазначає, що факт надання відповідачкою згоди на вилучення у неї орендованої земельної ділянки з метою її передачі у власність ОСОБА_2 не припиняє її право користування земельною ділянкою та не свідчить про перехід до ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку у момент надання згоди на вилучення.

Така згода є обов`язковою для першого етапу у процедурі безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок державної або комунальної власності, а саме отримання дозволу від уповноваженого органу виконавчої влади або місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Водночас припинення у такому разі права користування земельною ділянкою відбувається лише після переходу права власності на земельну ділянку до інших осіб (в користь яких земельна ділянка вилучається у землекористувача), тобто з моменту державної реєстрації цього права відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як це передбачено статтями 125, 126 ЗК України.

Судом встановлено, що 30.04.2021 між орендодавцем Вінницькою міською радою в особі секретаря Вінницької міської ради Яблонського П.В. та орендарем ОСОБА_1 укладено угоду про припинення договору оренди земельної ділянки від 20.03.2009, зареєстрованого за № 02 від 12.07.2010 року.

Пунктом 1 Угоди передбачено, що на підставі п. 1.6.1. додатку 3 до рішення Вінницької міської ради від 23.08.2018 № 1306, сторони дійшли згоди припинити дію договору оренди земельної ділянки від 20.03.2009, зареєстрованого за № 02 від 12.07.2010 року, із змінами внесеними угодою про заміну сторони у зобов`язанні по Договору оренди земельної ділянки від 26.10.2016 № 01859, укладеного на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0556, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за згодою сторін.

Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки від 30.04.2021 земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0556 передана ОСОБА_1 орендодавцеві Вінницькій міській раді.

Лише після цього, рішенням Вінницької міської ради від 26.11.2021 № 681 затверджено проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_2 та передано їй у власність земельну ділянку у АДРЕСА_2 площею 0,0664 га (кадастровий номер :03:132:0396) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель комунальної власності.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на нову земельну ділянку за кадастровим номером :03:132:0396 було зареєстровано за ОСОБА_2 16.12.2021.

Водночас суд зауважує, що відповідачка була орендарем земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0556. Однак ОСОБА_2 стала власником ділянки, що сформована як окремий об`єкт земельних правовідносин площею 0,0664 га кадастровий номер :03:132:0396. Земельна ділянка ОСОБА_2 хоча і відведена за рахунок орендованої раніше відповідачкою ділянки, однак у процесі виготовлення документації із землеустрою на замовлення ОСОБА_2 конфігурація, межі та площа земельної ділянки за номером :02:002:0556 зазнали змін, що стало причиною утворення та реєстрації іншої земельної ділянки - площею 0,0664 га кадастровий номер :03:132:0396. Вказані обставини суд встановив оглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 .

Розбіжності у площах, конфігурації та кадастрових номерах земельних ділянок призвели до того, що хоча і 16.12.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:132:0396, однак відомості про право оренди відповідачки на земельну ділянку із кадастровим номером :02:002:0556 залишаються актуальними навіть станом на 24.01.2023.

Підсумовуючи встановлені у справі обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у період нарахування (2019 - 2021 роки) відповідачка вважалася власником земельної ділянки із кадастровим номером :02:002:0556.

Фактична зміна власника земельної ділянки в останній місяць податкового періоду (16.12.2021) не є підставою вважати податкове зобов`язання таким, що донараховано неправомірно, адже на момент прийняття податкових - повідомлень рішень вказаних обставин не існувало.

Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України саме відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є джерелом інформації, використовуючи яку, контролюючий орган вчиняє дії та приймає податкові повідомлення - рішення про донарахування сум плати за землю.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідачки про те, що її право користування орендованою земельною ділянкою припинилося 17.07.2018 згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Майструк В.І., оскільки цей факт сам по собі не припиняє чинності договору оренди земельної ділянки від 20.03.2009 та не припиняє права користування земельною ділянкою.

Тому суд погоджується із аргументами позивача про те, що згода відповідачки на вилучення земельної ділянки із її землекористування від 17.07.2018 не є тим юридичним фактом із настанням якого статус ОСОБА_1 як платника орендної плати припиняється.

Враховуючи, що податковими повідомленнями - рішеннями від 18.02.2021 № 16810-2404-0228, № 16811-2404-0228 та № 16812-2404-0228, відповідачці донараховано грошове зобов`язання у загальній сумі 37736,82 грн (12578,94 х 3) за період із 2019 по 2021 роки коли вона згідно офіційних відомостей вважалася орендарем земельної ділянки, суд доходить висновку про безпідставність її тверджень про неправомірність проведеного Головним управлінням донарахування.

До того ж, відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (п. 56.1 ст. 56 ПК України).

В силу п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Судом встановлено, що податкові повідомлення - рішення від 18.02.2021 № 16810-2404-0228, № 16812-2404-0228, № 16811-2404-0228, № 16813-2404-0228 на підставі яких у відповідачки виник податковий борг надсилалися їй на адресу АДРЕСА_1 .

Відповідачка у судовому засіданні повідомила, що ці податкові повідомлення - рішення нею отримані однак не оскаржувалися, внаслідок чого, в силу п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI сума донарахованого та своєчасно не сплаченого ОСОБА_1 грошового зобов`язання вважається її податковим боргом.

Крім цього, згідно абзацу 7 пункту 286.5 ст. 286 ПК України, платник плати за землю вправі письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку та нарахованої суми плати за землю.

Однак відповідачкою у судовому засіданні повідомлено, що після припинення договору оренди нею не вживалось жодних заходів з метою звірки донарахованого їй податкового зобов`язання.

За правилами, визначеними п. 59.1 ст. 59 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідачки направлено податкову вимогу від 17.12.2021 № 0-0228 (а.с. 8).

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Стаття 61 Податкового кодексу України передбачає, що контроль за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів покладено на органи фіскальної служби.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Щодо обставин сплати ОСОБА_1 податку на землю у сумі 136,62 грн, то суд із тексту відзиву та наданих у судовому засіданні пояснень встановив, що цей обов`язок відповідачка не оспорює. З метою доведення факту його виконання ОСОБА_1 подала до суду платіжний документ про сплату земельного податку з фізичних осіб (а.с. 24).

Позивач доказів у спростування факту сплати податкового боргу у сумі 136,62 грн не надав.

Із цих підстав суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб у сумі 136,62 грн задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму податкового боргу відповідачка у повному обсязі у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатила, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення податкового боргу у сумі 37736,82 грн.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір з відповідачки не стягується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) податковий борг у сумі 37736,82 грн (тридцять сім тисяч сімсот тридцять шість гривень 82 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Головне управління ДПС у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ;

Відповідач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Суддя Богоніс Михайло Богданович