Справа № 580/4689/22
Суддя: Сергій ГАРАНЬ
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року справа № 580/4689/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до Леськівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури (далі прокурор) подав позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу (далі позивач) до Леськівської сільської ради (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Леськівської сільської ради щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж території комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановлено зразка;

-зобов`язати Леськівську сільську раду відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт з винесення меж території комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановлено зразка.

Обгрунтовуючи позовні вимоги заступник керівника Черкаської окружної прокуратури зазначає, що рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.04.1993 № 14-21 «Про зміни та доповнення до реєстру територій та об`єктів природно-заповідного фонду Черкаської області» оголошено заповідними території, що підлягають особливій охороні згідно з додатком № 1 та включено їх до реєстру територій та об`єктів природно-заповідного фонду області. Відповідно до додатку 1 рішення обласної ради від 28.04.1993 № 14-21 комплексний заказник місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га оголошено об`єктом природно-заповідного фонду. Разом з тим, Леськівською сільською радою, не вжито жодних заходів з метою розроблення та затвердження технічної документації по встановленню меж об`єкту в натурі. Згідно з інформації Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області станом на 08.09.2022 в Державному земельному кадастрі відомості про комплексний заказник місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га на підставі документації із землеустрою не вносилися, кадастровий номер не присвоювався. Також, відсутня інформація щодо встановлення меж комплексного заказнику місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га в Управлінні екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації.

Ухвалою судді від 11.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

До суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що у відповідача відсутній обов`язок стосовно забезпечення організації проведення робіт із винесення меж комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості), оскільки вказана пам`ятка природи загальнодержавного значення, а не місцевого та знаходиться на земельній ділянці державної форми власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації пояснень щодо позову не надала.

У відповіді на відзив прокурор не погодився з доводами відповідача, вказавши про їх безпідставність та наполягав на задоволенні позову.

З`ясувавши доводи заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив таке.

Черкаською окружною прокуратурою в ході моніторингу використання земельних ділянок на території Черкаського району виявлено факт порушення законодавства в сфері охорони об`єктів природно-заповідного фонду.

Так, рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.04.1993 № 14-21 «Про зміни та доповнення до реєстру територій та об`єктів природно-заповідного фонду Черкаської області» оголошено заповідними території, що підлягають особливій охороні згідно з додатком № 1 та включено їх до реєстру територій та об`єктів природно-заповідного фонду області.

Відповідно до додатку 1 рішення обласної ради від 28.04.1993 № 14-21 комплексний заказник місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га оголошено об`єктом природно-заповідного фонду.

Комплексний заказник місцевого значення «Старий Тясмин» це колишнє русло річки Тясмин, яке знаходиться у південно-західній окраїні с. Чорнявка, Черкаського району.

Зобов`язання щодо забезпечення дотримання режиму, охорони та збереження території комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» покладено на СТОВ «Чорнявське» з оформленням відповідного охоронного зобов`язання.

Разом з тим, Леськівською сільською радою, не вжито жодних заходів з метою розроблення та затвердження технічної документації по встановленню меж об`єкту в натурі.

Згідно з інформації Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області станом на 08.09.2022 в Державному земельному кадастрі відомості про комплексний заказник місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га на підставі документації із землеустрою не вносилися, кадастровий номер не присвоювався.

Також, відсутня інформація щодо встановлення меж комплексного заказнику місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га в Управлінні екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації.

У зв`язку із невжиттям Леськівською сільською радою заходів щодо проведення робіт з винесення меж території комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановлено зразка заступник заступника керівника Черкаської окружної прокуратури звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Захист прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави згідно зі ст. 1 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру" відносяться до мети здійснення функцій прокуратури України.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (п. 1 ч. 6 ст. 23 вказаного Закону).

Згідно частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (частина 4 вказаної статті).

Аналіз положень ч.ч. 3, 4 ст. 53 КАС України у взаємозв`язку із змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

У постанові від 26.05.2020 №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, подаючи позов до суду, повинен обгрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3).

Обгрунтовуючи позовну заяву, заступник керівника Черкаської окружної прокуратури зазначає, що на Леськівську сільську раду покладено обов`язок із вчинення дій щодо замовлення проекту землеустрою, організації і встановлення меж території об`єкту природно-заповідного фонду - комплексного заказчика місцевого значення Старий Тясмин площею 3,0 га, а також здійснення контролю за його виготовленням. Водночас через тривалу бездіяльність відповідача щодо виконання вимог чинного законодавства, охоронних зобов`язань та положення про об`єкт природно-заповідного фонду на даний час межі комплексного заказчика місцевого значення Старий Тясмин не визначені, територія об`єкту до даних Державного земельного кадастру не внесена. Внаслідок наведеного існує небезпека використання землі на території заказника не за цільовим призначенням, тому наявні підстави для зобов`язання відповідача вжити відповідних заходів по винесенню меж заказника, закріпити його межі в натурі (на місцевості). Відсутність встановлених меж в натурі фактично унеможливлює збереження його природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу.

Надаючи правову оцінку щодо наявності інтересів держави при зверненні заступника прокурора Черкаської окружної прокуратури з позовом до суду суд зазначає, що правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів врегульовує Закон України «Про природно-заповідний фонд України» № 2456-XII від 16.06.1992.

Вказаним Законом передбачено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Отже порушення особливого режиму охорони території природно-заповідного фонду комплексного заказчика місцевого значення Старий Тясмин є порушенням інтересів держави, тому прокурор наділений повноваженнями звернутись до суду з позовом про їх захист.

Визначаючи позивача у справі, заступник керівника Черкаської окружної прокуратури вважає належним позивачем Державну інспекцію екологічного контролю Центрального округу як орган, уповноважений у спірних правовідносинах.

З цього приводу суд зазначає, що згідно статті 11 Закону №2456 уповноваженими органами державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Згідно статті 62 Закону №2456-ХІІ державний контроль за додержанням режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими уповноваженими законом державними органами.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України, №250 від 01.06.2021, Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог законодавства, зокрема, про охорону земель, надр, а саме щодо додержання режиму використання земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного значення, а також територій, що підлягають особливій охороні; про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а саме щодо додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Державна екологічна інспекція Центрального округу уповноважена проводити перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментального-лабораторного контролю, складати відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надавати обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснювати контроль за їх виконанням і здійснювати лабораторні вимірювання (випробування).

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що контролюючим органом у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція Центрального округу.

Черкаська окружна прокуратура листом від 26.08.2022 №54-159-2723вих-22 повідомила Державну екологічну інспекцію Центрального округу про порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства в частині незабезпечення проведення робіт з винесення меж в натурі (на місцевості) комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановлено зразка, у відповідь на який Державна екологічна інспекція Центрального округу листом від 09.09.2022 №07-11/3566 повідомила, що Інспекцією з 2020 по 2022 рік не здійснювались заходи державного нагляду (контролю) щодо об`єкту природно-заповідного фонду «Старий Тясмин».

Зважаючи на бездіяльність Державної екологічної інспекції Центрального округу щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин», закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановленого зразку суд дійшов висновку про наявність у заступника керівника Черкаської окружної прокуратури права на звернення до суду із заявленим позовом.

Щодо виявлених порушень суд зазначає таке.

Спірні питання регулюються Земельним кодексом України № 2768-III від 25.10.2001 (далі ЗК України), Законом України Про природно-заповідний фонд України № 2456-XII від 16.06.1992 (далі Закон № 2456-XII), Законом України Про землеустрій № 858-IV від 22.05.2003 (далі Закон № 858-IV).

Згідно зі статтею 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно статті 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Згідно із ст. 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Аналогічні положення містить стаття 7 Закону № 2456-XII, згідно з якою землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно статті 8 Закону № 2456-XII збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування.

Згідно статті 12 Закону №2456-ХІІ управління природними заповідниками, біосферними заповідниками, національними природними парками, ботанічними садами, дендрологічними та зоологічними парками загальнодержавного значення, а також регіональними ландшафтними парками здійснюється їх спеціальними адміністраціями.

Спеціальні адміністрації очолюють керівники, які мають екологічну, біологічну або географічну освіту та які призначаються за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, а на території Автономної Республіки Крим - також з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду, для яких не створюються спеціальні адміністрації, здійснюється підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають ці території та об`єкти.

Згідно статті 28 Закону №2456-ХІІ власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Порядок фінансування заходів, пов`язаних з функціонуванням територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначений статтею 46 Закону, відповідно до якої витрати, пов`язані із забезпеченням режиму охорони і збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється за рахунок підприємств, установ, організацій, інших землевпорядників та землекористувачів, у віданні яких вони перебувають.

Стаття 53 Закону №2456-ХІІ передбачає, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Статтею 60 Закону № 2456-XII передбачено, що охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природо-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

За змістом вказаних приписів у разі створення державної пам`ятки природи без вилучення земельної ділянки охорона її території покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вона перебуває відповідно до охоронного свідоцтва. Власники або користувачі земельних ділянок, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження. В свою чергу забезпечення режиму охорони та збереження державної пам`ятки природи здійснюється, зокрема, шляхом встановлення меж території державної пам`ятки природи в натурі відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Законом, що визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування є Закон України «Про землеустрій».

Відповідно до ст. 1 Закону № 858-IV проект землеустрою це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Приписами частини 2 статті 25 Закону № 858-IV визначено види документації із землеустрою, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Згідно статті 26 Закону №858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Розробниками документації із землеустрою є:

юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою;

фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими

Стаття 29 Закону № 858-IV передбачає загальні вимоги до змісту документації із землеустрою.

Зокрема, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації; документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником; документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються: підстава проведення землеустрою (у тому числі рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснюється розроблення документації із землеустрою).

Відповідно до ст. 47 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою, зокрема, д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Стосовно тверджень, що у відповідача відсутній обов`язок щодо забезпечення організації проведення робіт із винесення меж комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості), оскільки вказана пам`ятка природи - загальнодержавного значення, а не місцевого та знаходиться на земельній ділянці державної форми власності, суд зазначає таке.

27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-ІХ.

Підпунктом 58 пункту 4 Закону №1423-ІХ, внесені зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, зокрема доповнено пунктом 24 такого змісту: «З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Тобто, землі природно-заповідного фонду місцевого значення, не сформовані у земельні ділянки до 27.05.2021 перейшли у комунальну власність, що покладає на органи місцевого самоврядування необхідність реалізації прав власника щодо вжиття заходів для врегулювання земельних відносин відповідно до закону.

Оскільки заказник місцевого значення «Старий Тясмин» знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради, тому на відповідача покладається обов`язок із вчинення дій щодо замовлення проекту землеустрою, організації і встановлення меж території в натурі об`єкту природно-заповідного фонду - комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га.

Відповідно до п. 34 та п. 37 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Судом встановлено, що на час розгляду справи, проект землеустрою із проведення робіт з винесення меж комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин», закріплення їх в натурі (на місцевості) Леськівською сільською радою не замовлено, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Леськівської сільської ради щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж території комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановлено зразка.

Зобов`язати Леськівську сільську раду () відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт з винесення меж території комплексного заказника місцевого значення «Старий Тясмин» площею 3,0 га, закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановлено зразка.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Сергій ГАРАНЬ