Справа № 420/15623/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) з відмови, листом від 26.09.2022 року № 154/181/1-615, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2021 в сумі 74732,81 грн.;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2021 в сумі 74732,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року скасовано;

прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнт;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020 року.

Позивач повідомив, що Військовою частиною НОМЕР_2 здійснено нарахування та виплата відповідних коштів (з урахуванням податків) у розмірі 74732,81 грн. та 06.09.2022 року Позивач отримав гроші на свій картковий рахунок.

16.09.2022 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_2 з листом, в якому просив, серед іншого, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, тобто з 29.01.2020 року по 31.12.2021 року, коштів виплачених на підставі наказу командира військової НОМЕР_2 від 27.07.2022 року № 196 (по стройовій частині) у розмірі 74732,81 грн.

Проте, 28.09.2022 року представник позивача отримав лист військової частини НОМЕР_2 від 26.09.2022 року № 154/181/1-615, яким Відповідач фактично відмовив Позивачу у виконанні зазначених вимог.

Вважаючи, що на отриману Позивачем суму грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 74732,81 грн., повинна бути нарахована компенсація за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 07.11.2022 року адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали 22.11.2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання з доданими доказами, яким недоліки позовної заяви усунуто у повному обсязі.

Ухвалою судді від 07.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Електронний примірник ухвали про відкриття провадження та матеріалів адміністративного позову було направлено на електронну адресу відповідача 09.12.2022 року.

Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 07.12.2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте відзив на адміністративний позов до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, посвідчення офіцера НОМЕР_4 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.

У 2021 році позивач оскаржила до Одеського окружного адміністративного суду дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити їй перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, та просила зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити відповідний перерахунок їй грошового забезпечення з 29.01.2020 року, виплатити їй різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020 року та виплачувати перераховане грошове забезпечення розраховане виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2021 року).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №420/9172/21 відмовлено у задоволенні даного адміністративного позову.

Позивач оскаржила рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №420/9172/21 до суду апеляційної інстанції.

Так, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2022 року у справі №420/9172/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Дата набрання законної сили постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2022 року у справі №420/9172/21 - 18.04.2022 року.

Згідно витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 27.07.2022 року №196 вирішено на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 420/9172/21, виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 75 870 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 87 копійок

На виконання вказаної постанови та відповідно до Наказу №196 від 27.07.2022 року Військовою частиною НОМЕР_2 06.09.2022 року здійснено нарахування та виплата відповідних коштів (з урахуванням податків) у розмірі 74732,81 грн., що підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача.

20.09.2022 року представник позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив, зокрема, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, тобто з 29.01.2020 року по 31.12.2021 року, коштів виплачених на підставі наказу командира військової НОМЕР_5 від 27.07.2022 року № 196 (по стройовій частині) у розмірі 74732,81 грн.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 26.09.2022 року №154/181/1-615 повідомив, що військовій частині НОМЕР_2 фінансування на виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати не виділялось.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі за текстом - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2001 року №159 (далі за текстом - Порядок № 159).

Відповідно до положень статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого і органу (особи).

Статтею 2 даного Закону передбачається, що компенсація громадянам втрати частини у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статей 3, 4 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до положень статті 6 зазначеного Закону компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Крім того, пункти 1, 2 Порядку №159 кореспондуються з положеннями Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому суд зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17.

Судом встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2022 року у справі №420/9172/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не заперечується, що судове рішення про стягнення на користь позивача невиплачених сум грошового забезпечення було виконано відповідачем 06.09.2022 року, що свідчить про порушення строків здійснення такої виплати та наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини грошових доходів на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

За таких умов суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови, листом від 26.09.2022 року № 154/181/1-615, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2021 в сумі 74732,81 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі вищезазначеного, для належного та ефективного відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2021 в сумі 74732,81 грн.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) з відмови, листом від 26.09.2022 року № 154/181/1-615, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2021 в сумі 74732,81 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 29.01.2020 року по 06.09.2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2021 в сумі 74732,81 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук