Справа № 260/1580/22
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2023 рокум. Ужгород№ 260/1580/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

сторони в судове засідання - не з`явилися;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Тячівського міського голови Ковача Івана Івановича (вул. Шевченка, буд. 2,м. Тячів,Закарпатська область,90500), Тячівської міської ради Закарпатської області (вул. Шевченка, буд. 2,м. Тячів,Закарпатська область,90500) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тячівського міського голови Ковача Івана Івановича (далі - відповідач 1), Тячівської міської ради Закарпатської області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2022 року начальником відділу організаційної, кадрової та інформаційної роботи апарату виконкому Тячівської міської ради позивачеві було видано трудову книжку із внесеними до неї записами про звільнення позивача з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу Законів про працю України та про те, що підставою для таких записів є розпорядження Тячівського міського голови за №65-к від 24 березня 2022 року. Позивач зазначає, що в день його звільнення зазначене розпорядження №65-к від 24 березня 2022 року, в порушення вимог частини 1 статті 47 Кодексу Законів про працю України, не було видано йому, у зв`язку з чим, 15 квітня 2022 року позивач звернувся до відповідачів із заявою видати йому копію розпорядження про звільнення та документи на підставі яких воно ухвалювалося. Проте, позивач наголошує, що станом на день звернення до суду запитувані документи відповідачами йому не надано. Крім того, позивач наголошує, що відповідно до виписки з його карткового рахунку в Ощадбанку заробітну плату за березень місяць позивачеві виплачено 25 березня 2022. Таким чином, позивач вказує, що дані цього документу в контексті записів трудової книжки свідчать, що з роботи позивача звільнено 25 березня 2022 року (останній робочий день), однак з відповідачем 1 така дата припинення трудового договору не узгоджувалася, оскільки в поданій позивачем заяві про припинення служби в Тячівській міській раді умовою угоди про звільнення за згодою сторін позивачем зазначено інший день, а саме 24 березня 2022 року. Позивач наголошує, що невідповідність дня припинення служби в органі місцевого самоврядування, який зазначено у оскаржуваному розпорядженні відповідача 1, фактично узгодженому сторонами дню припинення трудового договору, вказує на незаконність такого розпорядження відповідача 1 та порушення права позивача на працю. Також позивач вказує, з поданої ним заяви на припинення трудових правовідносин він визначив формулюванням - «з 24 березня 2022 року», а не « 24 березня 2022 року», а зазначені терміни є відмінними, оскільки різняться між собою часовим проміжком тривалістю в одну добу і ця обставина вказує на те, що відповідач не погодився на запропонований позивачем у заяві термін припинення трудових правовідносин - з 00 годин 24 березня поточного року. З огляду на викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: визнати протиправним та скасувати розпорядження від 24.03.2022 року №65-к про звільнення його з роботи, поновити його на раніше займані посаді та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення позову в повному обсязі та вказує, що 24 березня 2022 року позивачем, начальником юридичного відділу апарату виконавчого комітету Тячівської міської ради, було подано заяву міському голові з проханням звільнити його із займаної посади за угодою сторін (пункт 1 частина 1 стаття 36 Кодексу законів про працю України) 24 березня 2022 року, тобто в день подання заяви. Таким чином, 24 березня 2022 року було видано розпорядження Тячівського міського голови №65-к «Про звільнення ОСОБА_1 » із займаної посади. Відповідач зазначає, що копію розпорядження та трудову книжку ОСОБА_1 під розписку було видано в день звільнення. Платіжні доручення на виплату нарахованих сум при звільненні ОСОБА_1 відділом бухгалтерського обліку та звітності апарату виконавчого комітету Тячівської міської ради було направлено до Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі в день його звільнення - 24 березня 2022 року, що підтверджується випискою про проведені банківські операції. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з липня 2003 року по 24.03.2022 року працював у Тячівській міській раді (а.с. 5-6).

Як підтверджується матеріалами справи, 24 березня 2022 року позивач подав заяву Тячівському міському голові з проханням звільнити його з роботи за згодою сторін (п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України) з 24 березня 2022 року (а.с. 29).

Міським головою було погоджено заяву позивача від 24.03.2022 року про звільнення його з роботи з 24.03.2022 року та подано таку заяву до відділу організаційної, кадрової та інформаційної роботи апарату виконавчого комітету міської ради для підготовки відповідного розпорядження (а.с. 29).

На підставі поданої позивачем заяви від 24.03.2022 року - видано розпорядження Тячівського міського голови №65-к «Про звільнення ОСОБА_1 » 24.03.2022 року, з посади начальника юридичного відділу апарату виконавчого комітету Тячівської міської ради, за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, п. 20 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (а.с. 30).

Копію розпорядження про звільнення №65-к від 24.03.2022 року та трудову книжку ОСОБА_1 під розписку було видано в день звільнення, що підтверджується підписом позивача в Книзі обліку трудових книжок (а.с. 24-25).

Платіжні доручення на виплату нарахованих сум при звільненні ОСОБА_1 відділом бухгалтерського обліку та звітності апарату виконавчого комітету Тячівської міської ради було направлено до Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі в день його звільнення - 24 березня 2022 року, що підтверджується випискою про проведені банківські операції (а.с. 51), Платіжним дорученням №158 від 24.03.2022 року (а.с. 27) та Відомістю №12 від 24.03.2022 року на виплату компенсаційних виплат при звільненні (а.с. 28).

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом частини першої статті 4 КЗпП законодавство про працю складається з цього Кодексу й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У відповідності до вимог п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58 - днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд констатує, що позивач власноручно написав заяву від 24.03.2022 року про звільнення його з роботи за угодою сторін з 24.03.2022 року, а отже матеріалами справи підтверджується, що позивач просив звільнити його з роботи в день подання заяви про звільнення, що і було зроблено відповідачем згідно розпорядження №65-к від 24.03.2022 року, що підтверджує факт досягнення взаємної згоди сторін щодо звільнення.

Також, в день звільнення позивача з роботи такому було видано трудову книжку та копію розпорядження про звільнення №65-к від 24.03.2022 року (а.с. 24-25).

Щодо посилання позивача, як на підставу скасування розпорядження про звільнення на те, що кошти на його банківський рахунок надійшли тільки 25.03.2022 року, то суд зазначає наступне.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, платіжне доручення на виплату нарахованих сум при звільненні ОСОБА_1 відділом бухгалтерського обліку та звітності апарату виконавчого комітету Тячівської міської ради було направлено до Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі в день звільнення позивача - 24 березня 2022 року (а.с.51).

Відповідно до частини 6 статті 78 Бюджетного кодексу України, органи Казначейства України здійснюють операції щодо виконання платіжних доручень розпорядників бюджетних коштів, оформлених відповідно до вимог законодавства, на підставі підтвердних документів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань та наявних бюджетних асигнувань видатками місцевих бюджетів протягом п`яти операційних днів з дати надання доручення на здійснення платежу.

Отже, у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України органами Казначейства України було здійснено операцію щодо виконання платіжних доручень розпорядника бюджетних коштів на виплату нарахованих сум при звільненні ОСОБА_1 від 24.03.2022 року.

Таким чином, суд констатує, що розрахунок з позивачем було здійснено роботодавцем у день звільнення, а саме: 24.03.2022 року, що підтверджується випискою про проведені банківські операції (а.с. 51), Платіжним дорученням №158 від 24.03.2022 року (а.с. 27) та Відомістю №12 від 24.03.2022 року на виплату компенсаційних виплат при звільненні (а.с. 28).

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що звільнення позивача, на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, проведено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Тячівського міського голови Ковача Івана Івановича (вул. Шевченка, буд. 2,м. Тячів,Закарпатська область,90500), Тячівської міської ради Закарпатської області (вул. Шевченка, буд. 2,м. Тячів,Закарпатська область,90500, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 06.02.2023 року.