Справа № 287/1444/19
Суддя: Кононихіна Н. Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 287/1444/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Кононихіної Н.Ю.

з участю секретаря Корнєйчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії ДП18 №001469 від 26.08.2019 року по справі про адміністративне правопорушення за ст..121 ч.1 КУпАП (в порядку адміністративного судочинства), -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшли матеріали вищезазначеного адміністративного позову, в якому позивач просить суд: визнати дії інспектора ВМ АЗУПП в Житомирській області лейтенанта поліції Мельниченка А.В. - неправомірними; постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №001469 від 26.08.2019, винесену інспектором ВМ АЗУПП в Житомирській області лейтенантом поліції Мельниченком А.В. скасувати та закрити провадження у справі.

01.02.2023 року позивач через програму Електроний суд подав до суду позовну заяву в новій редакції.

Позов обґрунтовано тим, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 26.08.2019 року серії ДП18 № 001469 на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, а саме за те, що він 26.08.2019 року близько 23 год. 01 хв. керував автомобілем ВАЗ 2109 д.н. НОМЕР_1 в м.Житомир по вул..Космонавтів, 4 рухався в темну пору доби з непрацюючим заднім світловим приладом, а саме правим габаритом та стоп сигналом та переобладнаним із порушенням норм і стандартів, а саме встановлення газообладнання без погодження із органами НП.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

У відповідності до частини 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №001469 від 26.08.2019 року, вбачається, що 26.08.2019 року о 23 год. 01 хв., в м.Житомир по вул..Космонавтів, 4 рухався у темну пору доби із непрацюючим заднім світловим приладом, а саме правим габаритом та стоп сигналом та переобладнаним із порушенням норм і стандартів, а саме встановлення газообладнання без погодження із органами НП, чим порушив п.31.3 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.121 КУпАП. Прийнятим по справі рішенням на позивача накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001№ 1306 (надалі - ПДР України).

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 8, 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху України (ПДР)_останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно п. 31.3 а ПДВ України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнані транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення г параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхс установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерні агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на дані транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандарта України.

Згідно ч.1 ст. 121 КУпАП (в редакції на момент вчинення правопорушення) керування водіями транспортними засобами, що мають несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд встановив, що відповідачем не надано достатніх та належних доказів факту порушення позивачем ПДР України, а саме, що 26.08.2019 року о 23 год. 01 хв., керував автомобілем ВАЗ 2109 д.н. НОМЕР_1 в м.Житомир по вул..Космонавтів, 4 рухався в темну пору доби з непрацюючим заднім світловим приладом, а саме правим габаритом та стоп сигналом та переобладнаним із порушенням норм і стандартів, а саме встановлення газообладнання без погодження із органами НП, що також заперечується стороною позивача.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки переконливі докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання неправомірними дій інспектора ВМ АЗУПП в Житомирській області лейтенанта поліції Мельниченка А.В. , оскільки для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди на підставі ч. 2 ст. 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, повноваження адміністративного суду, розглядаючи справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені статтею 286 КАС України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення

скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з вищевикладеного, диспозиція статті не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними, якщо розглядається справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Дана позиція викладена в рішенні Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 671/246/19 від 24.04.2019.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії ДП18 №001469 від 26.08.2019 року по справі про адміністративне правопорушення за ст..121 ч.1 КУпАП (в порядку адміністративного судочинства) підлягає частковому задоволенню, тому постанову серії ДП18 № 001469 від 26.08.2019 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП слід скасувати, та провадження по даній справі про адміністративне правопорушення закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 122, 245, 251, 280, 293 КУпАП, ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії ДП18 №001469 від 26.08.2019 року по справі про адміністративне правопорушення за ст..121 ч.1 КУпАП (в порядку адміністративного судочинства) - задовольнити частково.

Постанову серії ДП18 № 001469 від 26.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Олевським РВ УМВС України в Житомирській області 22.09.1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Житомирській області, місцезнаходження: м.Житомир, вул..Покровська, 92, Житомирської області.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна