Справа № 523/4824/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 523/4824/17
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року (суддя Танцюра К.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 22.09.2022) по справі за адміністративним Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2017 року ГУ ПФУ в Одеській області звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, в якому просило визнати незаконною та скасувати постанову від 14.03.2017 року за виконавчим провадженням ВП№53387466 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 24 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача були поважні причини на часткове невиконання постанови суду, а державний виконавець не звернувся з поданням про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 24 травня 2017 року змінено в мотивувальній частині у викладеній редакції.

В решті рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 травня 2017 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що поверненню, з одночасною сплатою нарахованої на відповідні суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, підлягають лише ті суми коштів, які були фактично стягнуті з пенсіонера пенсійним органом, внаслідок неправомірного (на думку пенсійного органу) отримання пенсіонером пенсії в період часу до прийняття рішення пенсійним органом про таке стягнення. Разом з тим, з матеріалів справи, а саме листа позивача вбачається, що нарахувати пеню, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, управління не має можливості оскільки утримання з пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та №35 від 27.03.2015 року не проводилось, тобто було зазначено, що в період часу до винесення рішення пенсійного органу №107 від 25.02.2015 року про утримання надміру виплачених сум щодо ОСОБА_1 з вказаної особи грошові кошти не стягувались, що, на думку колегії суддів, свідчить про безпідставність посилань відповідача на протиправне невиконання позивачем виконавчого листа від 23 листопада 2016 року №523/6003/15-а та протиправність постанови УДВС про накладення штрафу.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 24 травня 2017 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року скасовано, справу передано до Суворовського районного суду м. Одеси на новий розгляд.

Судове рішення мотивовано тим, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі як третьої особи ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що оскаржуване рішення відповідача прийнято у рамках виконавчого провадження, у якому вона є стягувачом, а тому, результат розгляду даної справи безпосередньо вплине на її права та інтереси, як учасника виконавчого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 4 серпня 2022 року справу передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року адміністративний позов ГУ ПФУ в Одеській області задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову УДВС про накладення штрафу від 14.03.2017 року у виконавчому провадженні №53387466.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ГУПФУ відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що позивачем у справі як боржником не виконано в повному обсязі судового рішення у справі №523/6003/15-а.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про постановлення окремої ухвали про притягнення до відповідальності посадових осіб боржника за тривале невиконання судового рішення у справі №523/6003/15-а.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Суворовського районного суду від 23 листопада 2016 року у справі №523/6003/15-а було:

- визнано противоправним та скасовано рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25.02.2015 року про утримання надміру виплачених сум щодо ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року про припинення виплати пенсії щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Суворовське ОУПФУ в м. Одесі поновити ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності 2 групи з дитинства шляхом повернення розрахунку розміру пенсії по інвалідності 2 групи;

- зобов`язано Суворовське ОУПФУ в м. Одесі повернути ОСОБА_1 всі безпідставно утримані кошти, згідно рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25.02.2015р. та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015р., відповідно до вимог частини третьої статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України у триденний строк з дати набуття рішенням законної сили та допущено негайне виконання постанови за один місяць.

13 лютого 2017 року державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Гринчишиною О.С. було відкрито виконавче провадження ВП№53387466 з примусового виконання виконавчого листа №523/6003/15-а, виданого 06.02.2017 року Суворовським районним судом м. Одеси про зобов`язання Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повернути ОСОБА_1 всі безпідставно утримані кошти, згідно рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року, відповідно до вимог частини третьої статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України у триденний строк з дати набуття рішенням законної сили.

20 березня 2017 року до Відділу ПВР УДВС надійшов лист Суворовського ОУПФУ в м. Одесі від 27.02.2017 року, у якому зазначено, що нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України управління не має можливості, оскільки утримання з пенсії на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року ОСОБА_1 не проводилось (виплата пенсії з 01.03.2015 року була припинена).

Постановою державного виконавця від 14.03.2017 року у ВП №53387466, за невиконання вимог виконавчого документа, накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100,00грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ГУ ПФУ в Одеській області звернулося до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що розпорядженням Управління від 09.12.2016 року ОСОБА_1 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.03.2015 року в межах стягнення суми за один місяць, відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року №523/6003/15-а. Доплату за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року в сумі 1049,00 грн. виплачено у січні поточного року. Розпорядженням Управління від 30.01.2017 року ОСОБА_1 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 року відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду м. Одеси від 11 січня 2017 року №523/6003/15-а. Доплату за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року у розмірі 26905,84 грн. виплачено у березні поточного року. Враховуючи вищевикладене постанова була виконана у межах добровільного строку. У свою чергу, нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки національного банку України Управління не має можливості, оскільки утримання пенсії на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року не проводилась (виплата пенсії з 01.03.2015р. була припинена).

Задовольняючи позовні вимоги УПФУ суд першої інстанції погодився з доводами пенсійного фонду про незаконність спірної постанови держвиконавця.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки кошти з пенсіонерки ОСОБА_1 на підставі рішень Пенсійного фонду №107 від 25.02.2015 року та №35 від 27.03.2015 року не стягувались, нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України Управління згідно частини третьої статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не мало можливості.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" і в процесуальному законодавстві України.

Законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 цього Закону врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності до пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 17 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 1,16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII)

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб-200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу-300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

З матеріалів справи слідує, що на примусовому виконанні в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавчий лист з виконання постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2016 року у справі №523/6003/15-а за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повернути ОСОБА_1 всі безпідставно утримані кошти, згідно рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25 лютого 2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27 березня 2015 року, відповідно до вимог частини 3 статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, у триденний строк з дати набуття рішенням законної сили.

Розпорядженням Управління від 09.12.2016 року ОСОБА_1 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.03.2015 року в межах стягнення суми за один місяць, відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016р. №523/6003/15-а. Доплату за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року в сумі 1049,00 грн. виплачено у січні поточного року.

Розпорядженням управління від 30.01.2017 року ОСОБА_1 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 року відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду м. Одеси від 11.01.2017р. №523/6003/15-а. Доплату за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року у розмірі 26905,84 грн. виплачено у березні поточного року.

Оскільки доказів того, що боржником сплачено нараховані на вищезгадані суми пені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, не надано, колегія суддів вважає правомірну спірною постанову державного виконавця від 14.03.2017 року у ВП №53387466, якою за невиконання вимог виконавчого документа накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

В даному випадку колегія суддів розцінює припинення виплати пенсії, як її стягнення у 100% розміру, протиправність чого встановлено рішенням суду по справі №523/6003/15-а,

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги пенсійного органу задоволенню не підлягають, спірна постанова відповідає критеріям правомірності, підстав для її скасування не встановлено.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути визнано законними і обґрунтованими, оскільки суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив належним чином доводи учасників справи та порушив норми матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оскільки невиконання судового рішення у справі №523/6003/15-а не є предметом даної справи, клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали про притягнення до відповідальності посадових осіб боржника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов