Справа № 947/27935/22
Суддя: Шестакова Я. В.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Багнюк А.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одеса адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

23.11.2022 року представник позивача звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вищезазначеним адміністративним позовом у якому просить скасувати постанову серії БАБ № 502180 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.08.2022 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП в зв`язку з тим, що керуючи транспортним засобом, порушив швидкісний режим, рухаючись в населеному пункті, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУаАП. З даною постановою позивач не згоден, вона є необґрунтованою та безпідставною, оскільки, до постанови не додано жодного доказу на підтвердження факту фіксації правопорушення приладом TruCam із зазначенням серійного номеру, та не зазначено про їх наявність, інспектором поліції неправомірно використано технічних прилад вимірювання швидкості та не зафіксовано його у встановленому законом порядку. Процедура розгляду справи також порушена, оскільки позивачу не були роз`яснені його права.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2022 року справу передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 04.01.2023 року справа надійшла в провадження судді Шестакової Я.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.01.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Учасники справи не надавали до суду клопотань про розгляд даного позову в загальному порядку.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі доказами.

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем було порушено швидкісний режим на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, факт вчинення порушення позивачем було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості, що підтверджується наданими до суду доказами, в тому числі надано сертифікат перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Інспектором, яка розглядала справу було ознайомлено позивача з постановою, роз`яснено його права та строки оскарження постанови, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери. Також, до матеріалів відзиву долучено диск з відео та фото файлами, як доказ вчинення позивачем правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

З постанови серії БАБ № 502180 від 26.08.2022 року, винесеної інспектором поліції УПП в Одеській області вбачається, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що 26.08.2022 року об 11-28 години в с. Знам`янка ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю 107 км./год. в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» чим порушив п. 12.9 б Правил дорожнього руху України.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні норми містяться в ч.1 ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» .

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій та рішень суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Верховний Суд в п. 39 Постанови від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд також керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, пунктом 12.9 (б) ПДР України передбачено, що водієві заборонено перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 ПДР України.

Судом досліджено відеофайл, який був наданий відповідачем разом з відзивом. Оцінюючи наданий відповідачем відеозапис вимірювання швидкості приладом TruCam на DVD-диску, суд керується наступним.

У відеофайлі відсутнє підтвердження факту руху водія саме в населеному пункті та в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості».

За таких обставин суд вважає недоведеним факт руху позивача в населеному пункті під час вимірювання його швидкості руху, будь-яких даних відносно того, що під час вимірювання швидкості руху автомобіль позивача був розташований саме в зоні дії знаку 3.29 матеріли справи не містять.

Також суд констатує, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «початок населеного пункту» «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст.77КАС України не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме факт порушення ним дозволеної швидкості руху в населеному пункті. Відповідно, відповідачами не доведено поза розумним сумнівом правомірність оскаржуваної постанови.

Позивачем також у позові зазначено, що відповідачем порушено вимоги ст. 279 КУпАП, а саме щодо роз`яснення йому прав та обов`язків.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до розділу І Інструкції № 1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Таким чином, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Судом досліджено надані відповідачем фото та відео докази, та встановлено, що в матеріалах справи відсутня фіксація процедури розгляду справи, а отже, не можливо перевірити чи було роз`яснено позивачу права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. У відзиві представником відповідача було зазначено про наявність відеозаписів з нагрудної камери інспектора, які є підтвердженням дотримання процедури розгляду справи, проте суд констатує відсутність зазначених доказів.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов до наступних висновків, з долученого до відзиву відповідачем відеофайлу та фотознімків, не можливо встановити, чи рухався автомобіль в зоні дії знаку 3.29, а отже твердження представника відповідача, що позивач перевищив встановлене дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» більш як на 20 км/год. суд відхиляє. Також, у постанові серії БАБ №502180, інспектором не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), у графі вищезазначеної постанови №7 «До постанови додаються» відсутні будь-які відомості.

Таким чином, особою, що винесла постанову про накладення адміністративного стягнення не вказані в постанові жодні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 . Крім того, відповідачем до суду також не надано належних і допустимих доказів правомірності складення оскаржуваної постанови.

Суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року по справі № 712/12830/16-а.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

раховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що посилання позивача в обґрунтування вимог щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими і доведеними, у зв`язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу у розмірі 340 грн., підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 7, 72, 77, 122, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 122, 222, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 502180 від 26.08.2022 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.01.2023 року

Суддя Я.В. Шестакова