Справа № 367/2862/17
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду у частині позовних вимог

03 лютого 2023 року м.Київ №367/2862/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м.Буча Київської області, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Буча щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця з 01.10.2012, з 01.12.2012, з 01.01.2013, з 01.12.2013, з 01.10.2014 та з 01.09.2015 відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області №426, 427, 428, 429 від 15.10.2014, №413 від 02.10.2014, №71 від 26.02.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця у період з 01.10.2013, з 01.12.2012, з 01.01.2013, з 01.12.2013, з 01.10.2014 та з 01.09.2015 відповідно до вимог ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-УІ.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є пенсіонеркою, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію державного службовця за віком з урахуванням стажу державної служби 23 років 4 місяці 15 днів як суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області із заробітної плати на адміністративній посаді заступника голови суду. У жовтні 2014 року та у лютому 2016 року позивачка отримала нові довідки про розмір грошового забезпечення судді на адміністративній посаді, видані ТУ ДСА в Київській області. На підставі вказаних довідок позивачка звернулась до відповідача у березні 2017 року з заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок, проте відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку пенсії посилаючись на те, що ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» передбачає перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати виключно працюючим державним службовцям за відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивачка оскаржила її до суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.05.2017 відкрито провадження у цій справі (суддя Пархоменко О.В.).

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідач надіслав заперечення на адміністративний позов, у яких зазначив про те, що у відповідності до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у заявку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. У зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889- VIII, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723- XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване здійснення перерахунку пенсії державних службовців (ст. 37-1). Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, яка набрала чинність з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, з 01.05.2016 Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 не передбачено здійснення перерахунку пенсії державним службовцям. Управлінням позивачці було відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю норм законодавства, які регулюють питання перерахунку пенсії державного службовця. Також, відповідач наголосив на пропуску позивачкою строку звернення до суду.

23.01.2018 та 08.08.2018 від позивачки надходили заяви про обґрунтування позовних вимог та заперечень відповідача, у якій вона зазначила про те, що статтею 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що посадовий оклад з доплатами це є суддівська винагорода. Також цією ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суддівська винагорода (посадовий оклад та доплати) визначаються тільки Законом і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, тому Кабінет Міністрів України не вправі встановлювати посадові оклади і доплати суддям. Також ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" передбачено, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсії, а її право на перерахунок пенсії виникло з моменту підвищення працюючим суддям заробітної плати - суддівської винагороди, що складається з посадового окладу та доплат. У той же час подання заяви до Управління Пенсійного фонду про проведення перерахунку пенсії не на момент виникнення права на перерахунок пенсії не є підставою для відмови в проведення перерахунку пенсії, оскільки саме Законом України "Про державну службу" встановлено, що право на перерахунку пенсії виникає з моменту виникнення такого права. Крім того, згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді є державними службовцями і саме суддям встановлені гарантії соціального захисту цим Законом України. Порядок проведення перерахунку пенсії в разі підвищення зарплати працюючим державним службовцям було визначено п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865. Тобто у разі підвищення зарплати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державному службовцю відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеної пенсії. Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 встановлено, що перерахунок пенсії державного службовця проводиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі поданої заяви та довідок виданих державними органами за останнім місцем роботи. Оскільки право на перерахування пенсії виникло з моменту підвищення заробітної плати (суддівської винагороди) з 01.10.2012, 01.12.2012, з 01.01.2013, з 01.12.2013 та з 01.09.2015, тобто до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015, з 15.12.2015. За таких обставин до 15.12.2015 була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865. А тому відповідач був зобов`язаний провести перерахунок пенсії позивачки з моменту підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям з 01.10.2012 р., 01.12.2012 р., з 01.01.2013 р., з 01.12.2013 та з 01.09.2015. Щодо перерахунку пенсії з 01.09.2015 позивачка зазначила, що право на перерахунок пенсії виникло до прийняття та набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015.

02.01.2019 від позивачки надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивачка просить суд визнати протиправними дії відповідача та зобов`язати здійснити перерахунок пенсії з 01.10.2014 згідно довідки ТУ ДСА в Київській області від 02.10.2014 №413.

Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 29.08.2019 року № 2285/0/15-19 суддю Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_2 звільнено у відставку.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Каспрової Г.П. від 04.11.2019 року № 117 справу № 367/2862/17 передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 року справу № 367/2862/17 передано для розгляду судді Карабаза Н.Ф.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.11.2019 (суддя Карабаза Н.Ф.) справу прийнято до провадження та призначено судове засідання у справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2019 замінено відповідача Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області на належного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

12.02.2020 від позивачки надійшла заява про обґрунтування позовних вимог та заперечень відповідача, у яких вона зазначила про те, що в рішенні від 01.12.2004 № 19-рп/2004 Конституційний Суд України зазначає, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації функціонування судів і професійної діяльності суддів. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 нараховані суми пенси на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з вини органу , що призначає і виплачує пенсію виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. В даній статті вбачаються дії строкових обмежень стосовно виплати пенсії за минулий час. Позивачка вважає, що нею надано достатньо доказів протиправності рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень при відмові у перерахунку позивачці, тому до спірних правовідносин має застосовуватися умова - перерахунок та виплата пенсії за минулий час без обмеження строку. За таких обставин суд не вправі до спірних правовідносин застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною 2 ст.122 КАС України, оскільки це має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною 2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 року право пенсіонера на отримання сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, без обмеження будь-яким строком.

Також, 18.02.2020 від позивачки надійшла заява про поновлення їй строку звернення до суду, обґрунтована поганим станом її здоров`я.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21.09.2020 закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.12.2021 адміністративну справу передано до Київського окружного адміністративного суду за підсудністю.

29.04.2022 справа надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду.

За наслідками автоматизованого розподілу визначено головуючу суддю Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 03.05.2022 справу прийнято до провадження судді Лисенко В.І. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачкою шестимісячного строку звернення до суду та клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

На час звернення позивачки до Ірпінського міського суду Київської області (05.05.2017) була чинною редакція КАС України, прийнятого Верховною Радою України 6 липня 2005 року.

Так, частина 2 ст. 99 КАС України (у редакції станом на час звернення позивачки до суду) передбачала, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України (у редакції станом на час звернення позивачки до суду) вдміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч.2 ст. 100 КАС України (у редакції станом на час звернення позивачки до суду).

Аналогічні за змістом норми містяться і в новій редакції КАС України від 15 грудня 2017 року, а тому відповідно до вимог ст. 2 КАС України, суд застосовує норми процесуального закону, діючи на час розгляду цієї справи.

Частина 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючись щодо застосування строків звернення до суду, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 дійшов до наступних висновків.

Насамперед, Верховним Судом вказано, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Верховний Суд наголошував на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначила, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV) (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошувала на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись у 2017 році до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, позивачці було відомо, що у періоди, починаючи з 01.10.2012, 01.12.2012, 01.01.2013, 01.12.2013, 01.09.2015 розмір її пенсійних виплат обчислювався та виплачувався відповідачем відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» без урахування оновлених довідок.

Щодо посилання позивачки на можливість подання відповідної позовної заяви без обмеження будь-яким строком та на положення ст.46 Закону № 1058-IV, то такі є безпідставними, оскільки за змістом наведеної норми строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема, статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІУ (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у справі №240/12017/19 зазначала, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у цій справі відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Відтак, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду, передбачений ст.122 КАС України, застосовується до спірних правовідносин, а отримання позивачкою листів відповідача від 27.03.2017 №20/П-01 та №21/П-01 у відповідь на її заяви про перерахунок пенсії на підставі оновлених довідок не змінює момент, з якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, та свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти через п`ять років після отримання пенсії, починаючи з жовтня 2012 року та через три роки після отримання оновлених довідок.

До того ж суд враховує, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертала увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка пропустила строк звернення до суду у частині позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області №426, 427, 428, 429 від 15.10.2014, №413 від 02.10.2014 та №71 від 26.02.2016 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця відповідно до вимог ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-УІ за періоди з 01.10.2012 по 04.11.2016 включно (останній день, що передує шести місяцям до дня звернення до суду), не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Згідно з вимогами п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Тому, позовна заява у частині позовних вимог підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області у частині позовних вимог про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Буча щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії державного службовця на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області №426, 427, 428, 429 від 15.10.2014, №413 від 02.10.2014 та №71 від 26.02.2016 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця відповідно до вимог ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-УІ за періоди з 01.10.2011 по 04.11.2016..

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Лисенко В.І.