Справа № 360/2067/22
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2023 року Справа № 360/2067/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2022 № 92 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачу пенсію за віком у відповідності до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 25.10.2022, з виплатою заборгованості, яка утворилася за цей період, зарахувавши при цьому до загального страхового стажу наступні періоди: 01.09.1983 - 25.07.1984 - період навчання в Лисичанському професійно-технічному училищі № 94, 10.10.1984 - 10.12.1986 - період роботи на Лисичанському заводі ГТВ імені 50 річчя СРСР, 02.06.1987 - 31.12.1998 та 01.11.1999 - 30.11.1999 - період роботи на шахті «Тошківська» Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.10.2022 позивач звернулася до пенсійного органу через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії з усіма необхідними документами, так як набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Заява була розглянута відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яке своїм рішенням від 01.11.2022 № 92 відмовило у призначенні пенсії в зв`язку з недосягненням віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При розгляді документів відповідач врахував до загального страхового стажу 12 років 00 місяць 06 днів. Відповідач не врахував до загального страхового стажу періоди роботи, записи про які містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки титульну сторінку засвідчено печаткою, відтиск якої не прочитується.

Страховий стаж враховано виключно за даним Реєстру застрахованих осіб та на підставі свідоцтва про народження дитини.

Зокрема, записами трудової книжки підтверджується період: 01.09.1983 25.07.1984 навчання в Лисичанському професійно-технічному училищі № 94; 10.10.1984 10.12.1986 лаборант на Лисичанському заводі ГТВ імені 50 річчя СРСР; 02.06.1987 10.07.2000 робота на шахті «Тошківська» Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля».

Вказані періоди не враховані до страхового стажу з зазначених вище причин, при цьому частина з вказаного стажу (01.01.1999 - 31.10.1999, 01.12.1999 - 10.07.2000) врахована на підставі даних Реєстру застрахованих осіб. Тобто, до загального страхового стажу не враховано наступні періоди: 01.09.1983 - 25.07.1984, 10.10.1984 - 10.12.1986, 02.06.1987 - 31.12.1998, 01.11.1999 - 30.11.1999.

Позивач вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач 25.10.2022 звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за розглядом заяви ОСОБА_1 01.11.2022 прийнято рішення № 92 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Загальний страховий стаж позивача становить 12 років 00 місяців 06 днів. На момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилося 57 років.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи, які внесені до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1984, оскільки на титульній сторінці слабкий відтиск печатки, а періоди навчання з 1983 по 1984 потребують уточнення.

Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком, оскільки остання не досягла пенсійного віку, визначеного законодавством та в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Стосовно призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII відповідач зазначив, що пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, зокрема, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до 01.01.2015 право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Отже, законодавцем усунуто розбіжності щодо можливого неправильного застосування норм різних законів, які регулюють одні й ті ж самі правовідносини, шляхом вказівки на те, положення якого закону до таких правовідносин слід застосовувати.

Відтак, на думку відповідача, оскільки приписи статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не узгоджуються з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то правове регулювання питання віку, із досягненням якого особа набуває право на призначення пенсії за віком, визначається приписами саме статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 09.12.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , картки платника податків, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.03.2022 № 1248-.

25.10.2022 ОСОБА_1 звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою, про призначення пенсії за віком.

При цьому, позивачем було подано дві заяви про призначення пенсії - одну заяву, встановленого законодавством зразка, іншу в довільній формі, в якій просила призначити пенсію відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2022 № 92 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пенсійного віку виходу на пенсію. У рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано: періоди роботи, які занесені до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1984, оскільки на титульній сторінці слабкий відтиск печатки, періоди навчання з 1983 по 1984 потребують уточнення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 02.12.2022 № 4305-4634/Г-02/8-1200/22 додатково повідомлено, що за наданою заявою від 25.10.2022, яку розглянуто за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2022 № 92 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за нормами статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з недосягненням встановленого законодавством пенсійного віку - 60 років. Страховий стаж обчислено згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та свідоцтва про народження дитини, який складає 12 років 06 днів. Для обчислення пенсії не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки титульну сторінку засвідчено печаткою, відтиск якої не прочитується.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина статті 92 Конституції України).

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV визначено, що за цим Законом призначаються пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника.

Згідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Пунктом 16 розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

В преамбулі Закону № 1788-XII також визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Тобто, надання уточнюючих довідок та інших документів підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

Дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 в межах спірних періодів роботи, встановлено, що позивач у періоди:

- з 01.09.1983 по 25.07.1984 навчалась у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94;

- з 10.10.1984 по 10.12.1986 працювала лаборантом хімічного аналізу у Лисичанському заводі гумово-технічних виробів імені 50 річчя СРСР;

- з 02.06.1987 по 10.07.2000 (спірний період 02.06.1987 - 30.11.1999) працювала на шахті «Тошківська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля» на посадах: няні в дитячому саду «Червона Шапочка», помічником вихователя, машиністом з прання білизни.

Суд зазначає, що записи в трудовій книжці про роботу позивача у спірні періоди виконані у відповідності до положень законодавства та містять всі необхідні відомості щодо роботи у вказані періоди, а тому підстав для їх неврахування судом не встановлено.

При цьому, відповідачем не зараховано вищевказані періоди до страхового стажу позивача, оскільки на титульній сторінці вищевказаної трудової книжки позивача слабкий відтиск печатки.

Щодо вказаних посилань відповідача, суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з пунктами 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення пунктів 2.3 та 2.4 Інструкції № 58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Згідно з пунктами 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Разом з тим суд зазначає, що станом на час внесення частини спірних записів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою від 20.06.1974 № 162 Державного комітету СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 у справі № 683/737/17.

Отже, з урахуванням наведеного, суд не приймає вищевказані посилання відповідача щодо того, що на титульній сторінці трудової книжки позивача слабкий відтиск печатки, як на підставу для не врахування відомостей, що зазначені у такій трудовій книжці, оскільки суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Крім того на думку суду, відповідач, отримавши документи про призначення пенсії належним чином не надав оцінку записам та відомостям трудової книжки, які в сукупності дають підстави для зарахування спірних періодів згідно записів трудової книжки до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача за спірний період здійснені у хронологічній послідовності, а також чітко зазначені номери та дати наказів, на підставі яких такі записи внесено.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Разом з тим, згідно з розрахунком трудового стажу, до страхового стажу позивача зараховано період догляду нею за дитиною до 3 років з 06.06.1985 по 05.06.1988, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 .

Тобто, фактично частина періоду, що входить до спірних періодів роботи позивача (з 10.10.1984 по 10.12.1986 та з 02.06.1987 по 30.11.1999), який вона просить зарахувати до її трудового стажу, вже зараховані відповідачем до страхового стажу позивача як період догляду нею за дитиною до 3 років, а саме - це періоди з 06.06.1985 по 10.12.1986 та з 02.06.1987 по 05.06.1988.

Отже, суд не вбачає підстав для повторного зарахування вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи суд зазначає, що зарахуванню до страхового стажу позивача підлягають періоди її роботи: з 10.10.1984 по 05.06.1985 у Лисичанському заводі гумово-технічних виробів імені 50 річчя СРСР та з 06.06.1988 по 30.11.1999 на шахті «Тошківська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля».

Щодо періоду навчання позивача з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.16 Інструкції № 58 для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Відповідно до пункту 2.15 вказаної вище Інструкції № 162 (яка діяла станом на час внесення спірних записів до трудової книжки позивача) студентам, учням, аспірантам і клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання в денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.

Згідно пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як вже зазначалось судом вище, трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач у період з 01.09.1983 по 25.07.1984 навчалась у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94. Інші документи, що підтверджують період навчання позивача, у матеріалах справи відсутні.

При цьому, у позовній заяві щодо періоду навчання позивачем вказано, що її диплом про навчання в Лисичанському професійно-технічному училищі № 94 було знищено разом з квартирою під час ворожого бомбардування за місцем її колишнього проживання у смт. Тошківка Луганської області, а тому надати його не надається можливим.

Відповідачем не зараховано вищевказаний період навчання позивача, оскільки, як зазначено у рішенні від 01.11.2022 № 92 про відмову в призначенні пенсії, період навчання потребує уточнення.

При цьому, відповідно до абзаців 8, 10 пункту 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.

Доказів виконання відповідачем вимог пункту 4.2 Порядку № 22-1, а саме повідомлення позивача про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів, а також направлення відповідних запитів з метою отримання відомостей щодо періоду навчання позивача, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, суд вважає вищенаведений висновок, що викладений у спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії, недостатньо вмотивованим, оскільки він містить лише загальну фразу «період навчання потребує уточнення». При цьому, відповідачем не конкретизовано, які саме дії позивачу необхідно вчинити або які документи необхідно надати для уточнення періоду її навчання, а також у рішенні відсутні посилання на відповідні положення чинного законодавства в частині підтвердження періоду навчання.

Суд зауважує, що Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення, а також із зазначенням підстав, на яких таке рішення ґрунтується. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Разом з тим, принцип обґрунтованості рішення також вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Крім того, поряд з наявними в трудовій книжці позивача відомостями щодо періоду її навчання, суд зважає також на письмові пояснення позивача, що викладені у позовній заяві щодо втрати її диплома про навчання в Лисичанському професійно-технічному училищі № 94 через бойові дії у смт. Тошківка Луганської області, що наразі є тимчасово окупованою територією України.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що станом на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, як і станом на час розгляду даної справи, інші документи, окрім трудової книжки позивача, які містять відомості щодо періоду навчання позивача в Лисичанському професійно-технічному училищі № 94 відсутні та з великою долею вірогідності до повернення тимчасово окупованих територій (в тому числі м. Лисичанська, де розташовувався навчальний заклад) під юрисдикцію України, такий документ позивач отримати не зможе.

До того ж, як вже зазначалось судом вище, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94.

Підсумовуючи, суд зазначає, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області були відсутні правові підстави щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи з 10.10.1984 по 05.06.1985 у Лисичанському заводі гумово-технічних виробів імені 50 річчя СРСР, з 06.06.1988 по 30.11.1999 на шахті «Тошківська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля» та періоду навчання з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94.

Отже, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 01.11.2022 № 92 прийнято не на підставі Конституції та законів України, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо права позивача на призначення пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону № 1788-XII суд вказує, що з системного аналізу наведених вище правових норм судом зроблено висновок про те, що з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Умовами призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), є наявність декількох складових, а саме: досягнення пенсійного віку для жінок - 60 років та наявність страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку (з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років).

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач звернулась до пенсійного органу 25.10.2022, коли їй виповнилось повних 57 років, тобто у відповідності до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона не досягла пенсійного віку (60 років), що надає право на призначення пенсії за віком за нормами вказаного Закону.

Стосовно твердження позивача про те, що пенсія за віком повинна бути призначена їй у відповідності до норми статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 - XІI, суд зазначає, що Закон № 1788-XII на теперішній час може бути застосовано лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, а також в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії за віком на загальних умовах, тому діючі норми Закону №1788-ХІІ на позивача не поширюються, як наслідок, права на призначення пенсії за віком станом на теперішній час позивач не має.

Посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Cуду в межах зразкової справи № 360/3611/20 суд вважає незмістовним та помилковим, оскільки дане рішення стосується саме призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже спір, що виник між позивачем та відповідачем не є за своїм предметом тотожним зразковій справі, як наслідок, правові висновки Великої Палати Верховного Cуду в межах зразкової справи № 360/3611/20 не підлягає застосуванню по цій справі.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи те, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи та навчання, суд дійшов висновку, що ефективним, належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 25.10.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу позивача спірні періоди роботи та навчання.

Отже, виходячи з системного аналізу вимог законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо частково задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 2822-4617-3600-9474 від 12.12.2022.

Відповідно до частини першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 496,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ідентифікаційний код 21366538, місцезнаходження: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії від 01.11.2022 № 92.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.10.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.10.1984 по 05.06.1985 у Лисичанському заводі гумово-технічних виробів імені 50 річчя СРСР, з 06.06.1988 по 30.11.1999 на шахті «Тошківська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля» та період навчання з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.02.2023.

Суддя О.М. Качанок