Справа № 420/702/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/702/23
УХВАЛА
06 лютого 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання поновити виплати раніше призначеної пенсії,
13 січня 2023 року ОСОБА_1 ( далі Позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної від 20.06.2019 р. пенсії з 12.04.2019 у розмірі 1 545,23 гривень та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 пенсію за період починаючи з 16.11.2019 року з урахуванням індексації;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну протиправними рішеннями у розмірі 58 718 гривень 74 копійок.
Ухвалою суду від 18.01.2023 року позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, а саме, надати заяву про поновлення строку звернення до суду із обов`язковим зазначенням обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів, або докази дотримання строку звернення до суду, а також платіжний документ про доплату судового збору в розмірі 1 154,80 грн.
31.01.2023 року позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано платіжний документ про доплату судового збору у розмірі 1154,80 грн.
Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та наявності підстав для його поновлення з урахуванням вказаних доводів позивачки, суд враховує наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ( пункти 2, 4 частини 1 статі 5 КАС України).
Положеннями статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відтак, датою початку обчислення шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з даними вимогами є дата отримання оскаржуваних рішень або дата, коли позивачка дізналася про їх існування у інший спосіб.
За позицією позивачки про обізнаність щодо прийнятих відповідачем оскаржуваних рішень вона дізналась під час розгляду цивільної справи № 521/6879/20 за позовом ГУ ПФУ в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення сум незаконно отриманих пенсійних виплат на підставі рішення про призначення пенсії від 20.06.2019 р., рішення по якій вступило в законну силу 14 квітня 2022 року.
Як свідчать відкриті дані Єдиного реєстру судових рішень, 19 травня 2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/6879/20 відкрито провадження за зверненням ГУ ПФУ в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення сум незаконно отриманих пенсійних виплат.
Інших доказів про можливість бути обізнаною з оскаржуваними рішеннями позивачка суду не надала.
Вказане дає підстави вважати, що у травні 2020 року позивачка могла дізнатися про порушення своїх прав, пов`язаних з рішеннями, які є предметом оскарження у даній справі.
Проте, до суду з вказаним позовом позивачка звернулась лише в січні 2023 року, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.
Щодо позиції позивачки про те, що основною її позовною вимогою є стягнення шкоди заподіяної позивачу органом соціального захисту неправомірними рішеннями у розмірі пенсії, яка спочатку була призначена 20.06.2019 року позивачу, а потім відмовлено у її призначенні оскаржуваним рішенням, то суд вказує, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. ( частина 5 статті 21 КАС України).
При цьому, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) ( пункт 23 частини 1 статті 4 КАС України).
Відтак, вимога про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є похідною, а не основною вимогою, як це помилково вважає позивачка.
Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку статтею 123 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивачка зазначає про протиправність рішень та бездіяльність відповідача, які полягають в порушенні його права на пенсійне забезпечення, що є триваючим правопорушенням, а тому строк звернення до суду не обмежується певним часовим проміжком.
Суд зазначає, що застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду, за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Відтак, відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.
При цьому, не вжиття відповідачем відповідних дій за результатами звернення позивача є, за своєю суттю, закінченою бездіяльністю, яка не носить триваючого характеру. Саме по собі, звернення позивача із заявою до відповідача не робить вказані правовідносини триваючими, а тому строк на звернення до суду із даним позовом пропущений.
Щодо доводів позивачки про наявність неоднозначного, множинного трактування застосованих відповідачем норм права під час винесення оскаржуваного рішення, яке було розтлумачене не на користь заявника, про що позивачка дізналася лише під час розгляду справи № 521/6879/20, рішення по якій вступило в законну силу 14 квітня 2022 року, то між вказано датою та датою звернення до суду 13.01.2023 року минуло 9 місяців, що також свідчить про не дотримання позивачкою 6-ти місячного строку
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду 31.03.2021 року справа № 240/12017/19, адміністративне провадження № К/9901/15971/20 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі. ( постанова).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Вищенаведене спростовує доводи позивачки, наведені у заяві про поновлення строку на звернення до суду. При цьому, жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивачки своєчасно звернутися за судовим захистом, остатньою не надано.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 123, яка кореспондується з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими зокрема, передбачено, якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки з позовними вимогами позивачка звернулась до суду поза межами строку, встановленого статтею 122 КАС України, а зазначені у заяві від 31.01.2023 року підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними та необґрунтованими, суддя приходить до висновку про повернення позивачці позовної заяви згідно приписів ч. 2 ст. 123 КАС України.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання поновити виплати раніше призначеної пенсії, разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А.Дубровна