Справа № 380/15262/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року справа №380/15262/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Рехліцький Р.Р.

розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними дій, скасування карток відмови у прийнятті митної декларації та визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці, в якому просить:

визнати протиправними дії щодо відмови у застосуванні митної вартості за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/001108;

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2022/900102/2 від 21.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним було надано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за першим методом за ціною договору та преференційного походження товару у декларації №UA209170/2022/073088 від 20.09.2022 року. Вказує, що в оскаржуваному рішенні не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватись розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Стверджує, що відповідачем обрано невірний резервний 6 метод, оскільки визначення ціни не може ґрунтуватися припущеннях чи вигадках. Посилання відповідача на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта усіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливості визначити вартість товару. Окрім того, вказує, що Єдина автоматизована інформаційна система Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Зазначає, що неподання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією від 20.09.2022 року №UA209170/2022/073088 було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах та встановлено наступне: до митного оформлення не подано додатки до контракту (зокрема, що до зміни терміну дії контракту); подано інвойс не у повному обсязі та з ознаками підробки; контракт має ознаки підробки; наданий на підтвердження витрат на транспортування документ «довідка» є неналежним; не подано документи, що підтверджують вартість транспортних витрат; фактичні умови переміщення (пункт пропуску на кордоні) та номер поданого інвойсу не відповідають зазначеним у експортній декларації. Стверджує, що позивачем додатково було надіслано банківський платіжний документ, цінова пропозиція та договір купівлі-продажу. Однак, додатково наданий договір має ті ж реквізити, що й поданий до митного оформлення. При цьому, він за змістом ідентичний до раніше поданого, крім п.п.9.1, 9.4. Контракт в розділі 10 містить два підписи та печатки продавця та покупця, що є ідентичними копіями одне одного. Зазначає, що за результатами розгляду усіх наданих документів встановлено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Окрім того, вказує, що позивач до митного оформлення додав інвойс №29991 від 14.09.2022 року на двох сторінках з відмітками митного органу на загальну суму 10080 євро. Проте до суду долучено інвойс №29991 на трьох аркушах без відміток митного органу та відправника на суму 10200 євро. Відповідно, даний документ не є належним доказом у справі. Якщо декларант потребує додаткових роз`яснень будь-яких формулювань, що наведені у гр.33 рішення, він має право додатково звернутися до митного органу за роз`ясненням, однак позивач даним правом не скористався.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що у відзиві відповідач посилається на обставини, які зумовили коригування митної вартості товару та розбіжності у поданих позивачем до митного оформлення документах, що не були наведені в спірному рішенні і не були покладені в його основу суб`єктом владних повноважень. Тому їх врахування є недоцільним. На момент винесення оскаржуваного рішення відповідачем на заявлялись сумніви щодо достовірності відомостей заявлених в інвойсах, щодо достовірності контракту, а також щодо достовірності відомостей у цьому контракті. Відповідач не надав доказів проведення експертизи щодо підроблення документів та рішення суду, яке підтверджує цю обставину. Вказує, що до митного оформлення була надана редакція контракту, чинна на дату поставки партії товару та термін дії якого встановлений до 31.12.2023 року. Він був наявний у відповідача на дату винесення оскаржуваного рішення. Окрім того, на момент винесення рішення відповідачем не заявлялись сумніви щодо достовірності відомостей заявлених в декларації країни відправлення. Стверджує, що відповідачем не наведено жодного обґрунтування обов`язковості зазначення в експортній декларації складеній постачальником даних про пункт пропуску, в якому товар повинен перетнути кордон з Україною. Зазначає, що при складенні митної декларації від 14.09.2022 року у графі «міжнародні документи» продавцем була допущена технічна помилка в номері інвойс. Наявність технічної помилки у документі, за умови, що зміст інформації, яка помилково не була вказана, може бути встановлений на основі відомостей з інших документів, поданих до митного контролю. Відповідно наявність технічної помилки у документі не впливає на його доказову силу. Окрім того, експортна декларація не є основним документом, що підтверджує митну вартість. Стверджує, що ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та, в цілому, не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах. Спірне рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для його скасування. Зазначає, що виявлені митним органом розбіжності є формальними та несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої митної вартості.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 15.12.2022 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 30.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

20.09.2022 року позивачем було подано відповідачу електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA209170/2022/073088.

За результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/001108, якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з наступних причин: неможливість завершення м/о по причині необхідності внесення змін у гр.12, 45, 46, 43, 44 ЕМД (у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 21.09.2022 року UA209000/2022/900102/2) ст.54 п.6, ст.55 МКУ, постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року №450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 року №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 року №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».

21.09.2022 року Львівською митницею Державної митної служби України (Управління МПКМВ та МТР ЗЕД Львівської митниці) прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900102/2.

У вказаному рішенні контролюючим органом зазначено наступні порушення:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 та 3 ст.53МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;

- надані декларантом на запит митного органу документи не місять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена;

- декларантом не подано рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень ч.21 ст.58 МКУ);

- встановлено невідповідність у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом;

- відмова в наданні необхідних додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у ч.2-4 ст.53 МКУ та у відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, у зв`язку із чим Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість товару.

Не погоджуючись із вказаними карткою відмови та рішенням позивач 22.09.2022 року подав відповідачу нову електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA209170/2022/073785.

Змістом спірних правовідносин є рішення прийняте Львівською митницею Державної митної служби України №UA209000/2022/900102/2 від 21.09.2022 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/001108.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України).

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено частиною третьою ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.4 ст.53 МК Україниу у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно із ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною третьою ст.54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом другим ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно із ч.2 ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Частиною шостою цієї ж норми передбачено, що при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.21 ст.58 МК України використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Частиною третьою цієї ж норми передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.2 ст.64 МК України).

Судом встановлено, що позивачем для митного оформлення товару (вживаних шин) було подано відповідачу електронну митну декларацію №UA209170/2022/073088.

Для підтвердження митної вартості товару ним було долучено також пакет копій документів.

У постанові від 28.04.2021 року у справі №826/12362/16 Верховний Суд зазначив наступне: «Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи».

Встановивши певні порушення контролюючим органом, у відповідності до ст.53 МК України, було запропоновано позивачу надати додаткові документи та відомості, необхідні для прийняття рішення про визнання заявленої ним митної вартості товару.

У відповідь на вказане повідомлення відповідача позивачем було повторно надіслано йому згадані документи та додатково банківські платіжні документи, що підтверджується листом, підписаним уповноваженою особою ТОВ « 100 шин+» Максименко Ю.М., який міститься в матеріалах справи.

Серед вказаних документів були наявні, зокрема, копія договору транспортного експедирування від 01.01.2021 року, копія довідки про транспортні витрати, копія контракту №GMBH-0102 від 11.05.2014 року (нова редакція) на українській та російській мовах, копія інвойсу від 14.09.2022 року.

На виконання ухвали суду від 16.01.2023 року позивачем було долучено до матеріалів справи оригінали вказаних документів та оригінал додаткової угоди від 16.04.2022 року до контракту №GMBH-0102 від 11.05.2014 року.

З детального аналізу згаданих копій та оригіналів документів вбачається, що у них наявні деякі відмінності.

Зокрема, суд звертає увагу на різні місяця розташування печатки позивача на копіях та оригіналах договору транспортного експедирування від 01.01.2021 року, довідки про транспортні витрати, контракту №GMBH-0102 від 11.05.2014 року (нова редакція) на українській та російській мовах, штампу продавця товару компанії Dikabo GMBH на копії та оригіналі інвойсу від 14.09.2022 року, а також на різні місця розташування та форму підписів на оригіналах та копіях цих документів.

Окрім того, оригінал вищезгаданої додаткової угоди, який був долучений до матеріалів справи, позивачем первинно для підтвердження митної вартості товару відповідачу не надавався.

Згадане сторонами не заперечується.

Ці обставини у своїй сукупності вказують на те, що у відповідача були обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей.

Враховуючи цей факт, суд погоджується із доводами відповідача щодо неможливості визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за ціною договору, тобто, за першим методом.

Що стосується другорядних методів визначення митної вартості товару (шин) варто зазначити наступне.

Методи 2а та 2б (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у даному випадку не могли бути застосовані контролюючим органом у зв`язку із відсутністю договорів щодо ідентичних та подібних товарів.

Методи 2в та (на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість)) не застосовувались відповідачем у зв`язку із відсутністю у нього вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає, що відповідачем було правомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості імпортованого товару у спірних правовідносинах.

При цьому, відповідачем до матеріалів справи було долучено також копії митних декларацій типу ІМ40ДЕ №UA209190/2022/026765, №UA100100/2022/030422, №UA209190/2022/033177, №UA209170/2022/047139, №UA209170/2022/048061, які подавалися декларантами для митного оформлення такого ж товару, який декларує позивач у даному випадку.

З їхнього аналізу вбачається, що позивачем було занижено митну вартість імпортованого ним товару.

Відтак, з урахуванням ч.2 ст.64 МК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість зроблених контролюючим органом висновків та, як наслідок, правомірність прийняття ним оскаржуваних картки відмови та рішення.

Судом не беруться до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду у зв`язку із тим, що основною причиною прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови була саме відсутність у поданих позивачем документах належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості товару, а також наявність розбіжностей у вказаних документах, що унеможливило застосування відповідачем першого методу визначення митної вартості товару.

Окрім того, судом не беруться до уваги також й інші твердження позивача з тих же підстав та з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень оскаржуваними рішенням та карткою відмови критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Я. Мартинюк