Справа № 440/1711/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 р.Справа № 440/1711/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 21.02.22 по справі №440/1711/22

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якій просила суд:

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколаєнка С.В. від 21.01.2022 про закінчення виконавчого провадження №62250681 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404- VIII).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що ч. 7 ст. 92 Конституції України передбачено, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Такого правового режиму території та об`єктів, який визначений в рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 справа №440/3176/19 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, а це територія житлової забудови загального користування та об`єкти благоустрою за адресою: АДРЕСА_1 , не існує. Вказав, що ключовими питаннями, які підлягають з`ясуванню для встановлення наявності підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону №1404-УІІІ, є рішення тридцять сьомої сесії Полтавської міської ради, сьомого скликання від 21.10.2020 року «Про внесення змін до генерального плану м Полтави» в частині визначення земельної ділянки в районі розташування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як території існуючої «садибної житлової забудови». Крім цього позивач зазначила, що рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 справа №440/3176/19 та рішення тридцять сьомої сесії Полтавської міської ради, сьомого скликання вії 21.10.2020 «Про внесення змін до генерального плану м. Полтави» в частині визначенні земельної ділянки в районі розташування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як території існуючої «садибної житлової забудови» є взаємовиключними. Взаємовиключаючим фактом цих двох рішень, є правові режими території за адресою АДРЕСА_1 , а саме неможливо вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації території житлової забудові загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані, на території які відповідно до Генерального плану міста Полтави визначена як територія існуючої «садибно житлової забудови». Це території з різним цільовим призначенням. Також зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що - контроль за виконанням рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 справа №440/3176/19 покладено на постійну комісію з питань містобудування, архітектури, розвитку міського господарства, транспорту, розвитку підприємницької діяльності, розвитку міста, інвестицій, туризму. При цьому звернула увагу, що садибна забудова виведенна з повноважень не тільки цих органів, а із повноважень Полтавської міської ради. Тому для початку потрібно повернути Полтавській міській раді управління цими територіями, а вже потім делегувати повноваження виконавчим органам.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до положень ст. 268 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №440/3176/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради та Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зобов`язано Полтавську міську раду вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації території житлової забудови загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 ; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №440/3176/19 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №440/3176/19 залишено без змін.

Зазначене рішення набрало законної сили 24.03.2020.

12.05.2020 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/3176/19 про зобов`язання Полтавську міську раду вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації території житлової забудови загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 .

03.06.2020 подано заяву про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 04.06.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду №440/3176/19 від 12.05.2020 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Державним виконавцем направлено вимогу від 01.07.2020 за вих. №021-17/12086 на адресу боржника про надання належним чином завірених копій документального підтвердження виконання судового рішення.

На адресу відділу надійшла відповідь боржника від 02.07.2020, у якій зазначено, що листом від 01.04.2020 №04.2.2-20/3/606 було направлено службову інформацію щодо необхідності надання відповідних доручень Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста стосовно вжиття заходів по виконанню рішення Полтавського окружного адміністративного суду №440/3176/19 від 19.12.2019; листом від 22.06.2020 за вих.№04.2.2-20/3/999 було повідомлено про необхідність прийняття комісією відповідного рішення .

На адресу відділу надійшов лист від 14.07.2020 за вих. №04.2.2-20/2/1554, яким повідомлено, що відповідно до витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань містобудування, архітектури, розвитку міського господарства, транспорту, розвитку підприємницької діяльності, розвитку міста, інвестицій, туризму від 07.07.2020 прийнято рішення про розроблення та затвердження планів технічної інвентаризації та паспортизації територій житлової забудови загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та підготування Управлінням майном комунальної власності проекту рішення Полтавської міської ради з подальшим винесенням його на розгляд сесії.

11.09.2020 в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийнято постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №62250681, якою зобов`язано державного виконавця привести виконавче провадження у відповідність до вимог Закону №1404-VIII.

На виконання вищезазначеної постанови, державним виконавцем прийнята постанова від 18.09.2020 про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду застосовано до боржника штраф у розмірі 5100,00 грн .

20.10.2020 державним виконавцем накладено на боржника другий штраф у подвійному розмірі у сумі 10200,00 грн та направлено до правоохоронних органів повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника вих. №02.1.18/16215 від 04.11.2020.

04.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 по справі №440/6818/21 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гизили Д.А. від 04.11.2020 про закінчення виконавчого провадження №62250681.

05.10.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколаєнком С.В. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №62250681.

03.11.2021 відповідачем винесено вимогу вих.№20350 про негайне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №440/3176/19 в повному обсязі та надати підтверджуючі документи.

02.12.2021 до відповідача надійшла заява від Полтавської міської ради (боржника) від 24.12.2021 вих.№04-54/2/3686, згідно якої, рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №440/3176/19 вирішено вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації території житлової забудови загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 .

30.12.2021 до відповідача повторно надійшла заява від Полтавської міської ради (боржника) від 24.12.2021 вих.№04-54/2/3686 та копії документів щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №440/3176/19.

21.01.2022 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №62250681.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколаєнко С.В. отримавши заяву Полтавської міської ради від 01.12.2021 вих.№04-54/2/3383 про фактичне виконання в повному обсязі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 по справі №440/3176/19, на підтвердження чого додано копію рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 "Про розгляд питання щодо вчинення дій по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації території житлової забудови загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 , правомірно закінчив виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом №1404-VIII

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 1 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для винесення постанови від 21.01.2022 про закінчення виконавчого провадження №62250681 є заява боржника, як зазначено в постанові «30.12.2021 на адресу відділу надійшла заява боржника від 24.12.2021 за вих. №04-54/2/3686 згідно якої встановлено, що рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 справа №440/3176/19 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради вирішено: вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації території житлової забудови загального користування та об`єктів благоустрою, які на ній розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 . Одже рішення суду боржником виконано в повному обсязі...»

Під час судового розгляду встановлено, що позивач вважає рішення суду від 19.12.2019 по справі №440/3176/19 не виконим в повному обсязі, оскільки повне його виконання потребує відповідного фінансування таких робіт. Тобто і є такими діями боржника, про які на думку ОСОБА_1 ідеться в резолютивній частині виконавчого листа.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Матеріали справи не містять інформації щодо звернення виконавця із заявою до суду, який видав виконавчий документ, про роз`яснення судового рішення.

Враховуючи вище зазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, щодо відсутності правомірних підстав для скасування оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження, оскільки стягувач та боржник по різному розуміють судове рішення, яке підлягає виконанню.

Висновок суду першої інстанції, про те що постанова від 21.01.2022 про закінчення виконавчого провадження №62250681 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені законом, обґрунтовано, з урахуванням обставин, які мали значення для її прийняття, колегія суддів вважає помилковими, оскільки самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії є належними, але недостатніми заходами виконання судового рішення. А тому оскаржувана постанова державного виконавця винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19.

Також, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 по справі №440/1711/22 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколаєнка С.В. від 21.01.2022 про закінчення виконавчого провадження №62250681 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (36014, м. Полтава, вул. Героїв-пожежників, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 грн (одна тисяча чотириста вісімсот вісім гривень) 60 коп .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 06.02.2023