Справа № 2-а-2918/11
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-2918/11
провадження № 6-а/361/17/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

при секретарі - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

установив:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою, в якій просять замінити сторону виконавчого провадження щодо виконання постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2011 року № 2-а-2918/11 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на його правонаступника ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що вона разом з її братом ОСОБА_2 є спадкоємцями до майна їх померлого батька ОСОБА_4 , якому відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2011 року були нараховані кошти в розмірі 10549,91 грн, однак ці кошти ним не отримані, про що заявникам стало відомо під час оформлення спадщини.

Сторони, будучи повідомленими належним чином про час та дату розгляду заяви, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 379 КАС України неявка учасників справи не перешкоджає судовому розгляду.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та давши їм оцінку суд приходить до таких висновків.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2011 року позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області щодо невиплати ОСОБА_4 щомісячної грошової доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю та додаткової пенсії для осіб, які належать до 4 категорії протиправними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області провести з 09 вересня 2010 року перерахунок та доплату підвищення до пенсії ОСОБА_5 , як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії з урахуванням проведених виплат. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області провести з 09 вересня 2010 року перерахунок та доплату підвищення до пенсії ОСОБА_5 відповідно до ч. 2 ст. 51, ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із розрахунку 15% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 28 закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2011 року залишено без змін.

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області від 06 грудня 2021 року встановлено, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області відповідно до порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, прийнято згідно акту приймання-передавання за 2 квартал 2017 року від Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) документи щодо безспірного списання коштів на користь ОСОБА_4 у сумі 10549,91 грн, які нараховані на підставі постанови суду від 10 травня 2011 року. У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 вказані кошти були повернуті до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно долучених до матеріалів заяви документів встановлено, що спадкоємцями до майна померлого ОСОБА_5 , які прийняли спадщину після його смерті є його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дружина померлого спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Згідно із частиною першою статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Положеннями частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця.

У контексті наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, відповідно до якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

До того ж цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 813/673/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також, що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Крім того, у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, пункт 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, пункт 19; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, пункт 43).

У пункті 48 цього рішення Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. І далі, у пункті 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти Україн»" (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v.Ukraine), №1811/06).

Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Отже виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, тлумачити статтю 379 КАС України слід з дотриманням Конвенції та забезпеченням ефективності захисту порушених прав, як норму, яка надає суду можливість контролювати виконання судових рішень, усувати перешкоди та сприяти виконанню. При цьому відсутність виконавчого провадження на час звернення із заявою про заміну сторони не є матеріально-правовою перешкодою для заміни сторони правонаступником, і не суперечить загальній меті адміністративного судочинства.

Таку правову позицією висловив також Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа № 2-а-3494/11).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-а-2918/2011.

Керуючись статтями 241-248, 379 КАС України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити.

Провести заміну сторони виконавчого провадження у адміністративній справі № 2-а-2918/11 (провадження № 2-а/1007/2918/11) у адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії, а саме: замінити стягувача ОСОБА_4 на його правонаступника - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.С. Сердинський