Справа № 600/4449/22-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4449/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за отримані предмети речового майна, -

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 16816,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2022 №273 відповідач звільнений з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №112-РС від 07.11.2022 згідно підпункту "В" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З 11.11.2022 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, в тому числі речового. Поряд із тим, як вказує позивач, на день виключення відповідача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за відповідачем рахувалася заборгованість вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися на загальну суму 16816,44 грн. У зв`язку з тим, що відповідач самостійно у добровільному порядку не відшкодував вартість виданих йому предметів речового майна, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення такої заборгованості.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслано на адресу відповідача, однак конверт повернувся на адресу суду з поштовою відміткою - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частин восьмої та одинадцятої ст. 126 КАС України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2021 №240 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.11.2021 року №118-РС на посаду навідника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 24.11.2021 року зараховано до списків особового складу частини та всі види забезпечення та на продовольче забезпечення з 24.11.2021 року і визнано вважати таким, що з 24.11.2021 справи на посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730,00 грн на місяць, шпк "солдат". Контракт про проходження військової служби укладено строком на 3 роки з 24.11.2021.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.06.2022 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, і встановити йому обов`язки, передбачені ст. 76 КК України : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з пробації про зміну місця проживання.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2022 №273 солдата ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №112-РС від 07.11.2022 згідно підпункту "В" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, або позбавлення військового звання). Направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 11.11.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, в тому числі речового.

Крім цього, даним наказом визначено утримати грошові кошти за недоніс речового майна в сумі 5872,02 грн, згідно довідки-розрахунку №80 від 09.11.2022 та 10944,42 грн згідно довідки-розрахунку №79 від 09.11.2022.

Відтак, загальна сума несплачених відповідачем грошових коштів (вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися) становить 16816,44 грн.

Зважаючи на відсутність добровільного відшкодування відповідачем вартості отриманого речового майна у сумі 16816,44 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XІV(далі - Статут).

Згідно статті 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Судом встановлено, що відповідач проходив службу в Збройних Силах України, був забезпеченим речовим майном, що підтверджується наявною у матеріалах справи картою обліку військового майна особистого користування від 14.12.2020 року №664.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна в Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Наказом Міністерства оборони України від 29.06.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898, якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі по тексту - Інструкція).

Правилами абзацу другого пункту 9 Інструкції № 232 передбачено, що строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Згідно ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану держав" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент виключення відповідача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (11.11.2022) вартість речового майна, яка підлягала відрахуванню з відповідача, складала 16816,44 грн та підтверджується довідкою-розрахунком №80 від 09.11.2022, довідкою-розрахунком №79 від 09.11.2022 та наказом командира військової частини командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2022 №273.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану держав" переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відтак, враховуючи вимоги норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов`язку перед військовою частиною НОМЕР_1 з відшкодування вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися в розмірі 16816,44 грн.

При цьому, на час розгляду судом справи вартість речового майна, яка підлягала відрахуванню з відповідача, ним добровільно не сплачена, доказів на спростування цієї обставини суду не надано.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму вартості речового майна в розмірі 16816,44 грн відповідач на користь військової частини НОМЕР_1 не відшкодував, а наявність існуючої заборгованості підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Позивач довів суду правомірність заявлених вимог, в той час як відповідач не надав належні, допустимі та достовірні докази сплати вартості, виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 16816,44 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і наявним матеріалам, а відтак позов підлягає задоволенню повністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У зв`язку із відсутністю таких витрат питання щодо повернення судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 16816,44 грн

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , Код ЄДДРПОУ НОМЕР_2 )
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя І.В. Маренич