Справа № 600/2860/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 600/2860/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА408040/2022/000016/1 від 26.07.2022 року.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач посилається на те, що ним для митного оформлення товару (напівпричіп-цистерна, для перевезення нафтопродуктів) було надано митному органу ряд документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували на ціну товару, визначену декларантом за основним методом. Натомість відповідачем безпідставно стверджувалось, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності. При цьому відповідачем не обґрунтовано неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору (тобто першим методом), між тим, митну вартість товару безпідставно визначено відповідачем за шостим (резервним) методом. Відтак, позивач вважає, що підстави для коригування митної вартості товару, які навів відповідач є незаконними, а визначення митної вартості за шостим (резервним) методом є необґрунтованим, оскільки відповідачем чітко не зазначено підстави неможливості застосувати попередніх методів визначення митної вартості товару.

Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на положення, передбачені Митним кодексом України, вказував, що обов`язок доведення ціни товару покладений на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Зазначено, що при аналізі поданих до митного оформлення документів, виявлені неточності, що викликало у митного органу обґрунтовані сумніви щодо повноти, правильності та коректності інформації, зазначеної у вказаних документах. Відтак, оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийняте на підставі митної декларації та наданих митному органу документів, в якому обґрунтовано обставини його прийняття, а також наведено джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості. Відповідач також зазначив про те, що метод визначення митної вартості за ціною договору не застосовано, адже заявлена митна вартість митним органом не визнана. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовано у зв`язку з відсутністю інформації у митного органу щодо операцій імпорту в Україні ідентичних товарів. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо оформлення подібних (аналогічних) товарів. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо основи для віднімання. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу основи для додавання вартості. Таким чином, митну вартість обґрунтовано визначено за резервним методом. Надавши пояснення щодо обставин спірних відносин, відповідачем вказано про законність та обґрунтованість прийнятих митним органом та оскаржуваних позивачем рішень. Відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачем до суду було подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що відповідачем не обґрунтовано необхідність подання документів передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (зокрема, специфікації). Вказано, зокрема, що розбіжності у сумі фактично сплаченій (90000 Євро) та зазначеній у контракті (89000 Євро) не впливають на правильність визначення митної вартості товару та не можуть бути однією з підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Правом подати заперечення відповідач на скористався.

Після відкриття провадження у справі клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні за їх участю до суду не надходило.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 липня 2022 року з метою митного оформлення товару (напівпричіп-цистерна, для перевезення нафтопродуктів, марка AK celik, модель 2022, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) позивачем подано митному органу митну декларацію №UA408040/2022/017006, згідно з якою вартість ввезеного позивачем на митну територію України товару складає 30000,00 Євро за курсом валюти 29,8064 грн.

З митної декларації № UA408040/2022/017006 та картки відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408040/2022/000550, вбачається, що вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). А на виконання вимог, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, разом з названою декларацією декларантом було надано до митного органу такі документи:

- 0271 Пакувальний лист б/н від 25.05.2022;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) OMG202200011 від 31.05.2022;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) OMG2022012 від 22.06.2022;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) OMG2022016 від 05.07.2022;

- 0861 Сертифікат про походження товару ММ0598218 від 08.07.2022 року;

- 3001 Платіжне доручення від 22.06.2022 року;

- 3006 Калькуляція транспортних витрат №1 від 20.07.2022 року;

- 4104 Зовнішньоекономічний договір (контракт) №UA-25/05/2022-03 від 25.05.2022;

- d4207 Договір про надання послуг митного брокера б/н від 11.07.2022;

- 9000 Довідкова інформація б/н від 26.05.2022;

- 9000 Лист б/н від 16.06.2022;

- 9000 Тимчасовий сертифікат №17110 від 06.07.2020;

- 9000 Фото від 21.07.2020;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення №22TR4613 від 06.07.2022;

- 9702 Сертифікат відповідності колісного транспорту №e13*2007/46*1988*00 від 05.07.2022.

При перевірці указаних документів посадовою особою митниці встановлено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- відповідно до п. 2.1 Контракту від 25.05.022 №25/05/2022-03 Покупець здійснює оплату в євро у наступному порядку: 89000 євро передплата здійснюється Покупцем на протязі 5 (п`яти) банківських днів, а відповідно до Платіжного доручення від 22.06.2022 №МТ103 оплата здійснена на суму 90000 євро, що суперечить умовам Контракту;

- відповідно до п.1.1 Контракту Специфікація є невід`ємною частиною даного Контракту, але її не було подано до митного оформлення;

- згідно графи 44 митної декларації зазначено, що зовнішньоекономічний контракт від виробника, при цьому Продавець та Виробник є різними особами, що не являється зовнішньоекономічним контрактом, стороною якого є виробник товарів;

- до митного оформлення було подано копію експортної декларації країни відправлення за формою Т1, тобто транзитна, у якій не зазначено числових значень щодо вартості товарів.

У зв`язку з цим відповідачем запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- експортну декларацію країни відправлення (для деталізації умов поставки, ціни товару та підтвердження оплати транспортних витрат, страхування, тощо);

- виписку з бухгалтерської документації (для деталізації умов оплати);

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару (щодо вартості товарів).

Також повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження митної вартості товару.

У рішенні від 26 липня 2022 року №UA408040/2022/000016/1 декларантом було подано Заяву-відповідь №25/07 від 25 липня 2022 про відсутність будь-яких додаткових документів для підтвердження митної вартості.

За результатом розгляду митної декларації №UA408040/2022/017006 та поданих декларантом документів, Чернівецькою митницею винесено Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408040/2022/000016/1 від 26.07.2022 року та Картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408040/2022/000550 від 26.07.2022 року.

Як вбачається з указаного рішення про коригування митної вартості товарів, у ньому, окрім наведених вище обставин, також зазначено про те, що заявлена митна вартість товарів не може бути визнана митним органом. Відбулась процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення ситної вартості товарів. В митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними 9аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59, 60 Митного кодексу України неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 Митного кодексу України методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Обрано метод визначення митної вартості резервний. За основу для визначення митної вартості взято раніше визнані (визначені) митними органами митні вартості товарів: МД №UA408020/2022/022974 від 08.07.2022 товар: «Напівпричеп-цистерна, новий, марка Ak celik, модель АКСW2 2022, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 *2007/46*1988*00, рік випуску 2022. Напівпричеп-цистерна призначений для перевезення палива об`ємом 32 куб. м., з насосом та лічильником, 3-х вісний, для використання на дорогах загального користування. Торговельна марка - AK CELIK. Виробник - AK CELIK BORU San. As. Країна виробництва TR, рівень митної вартості 49364,05 EUR/шт». Висновок: подання нової митної декларації за ціною товару, зазначеному в Рішенні про коригування митної вартості.

Отже, митним органом фактично скорегована заявлена декларантом митна вартість ввезеного товару з 33000 Євро на 49364,05 Євро, в результаті чого сума митних платежів збільшилась на 16364,05 Євро, що вбачається з оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів та митної декларації UA408040/2022/017169 від 27.07.2022 року, яка була подана до митного органу позивачем з урахуванням вимог названого рішення.

За таких обставин, не погоджуючись із Рішенням про коригування митної вартості товарів №UА408040/2022/000016/1 від 26.07.2022 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі МК України).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом статті 55 МК України Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: ) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31 березня 2015 року у справі №21-127а15, від 02 червня 2015 року у справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16.

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товару відповідач дійшов висновку про те, що подані документи, які підтверджують митну вартість, містять розбіжності, а саме: 1) відповідно до п. 2.1 Контракту від 25.05.2022 №UA-25/05/2022-03 покупець здійснює оплату в євро у наступному порядку: 89000 євро передплата здійснюється покупцем на протязі 5 (п`яти) банківських днів, а відповідно до платіжного доручення від 22.06.2022 №МТ103 оплата здійснена на суму 90000 євро, що суперечить умовам контракту; 2) відповідно до п.1.1 Контракту Специфікація є невід`ємною частиною даного Контракту, але її не подано до митного оформлення; 3) згідно графи 44 митної декларації зазначено, що зовнішньоекономічний контракт від виробника, при цьому Продавець та Виробник є різними особами, що не являється зовнішньоекономічним договором, стороною якого є виробник товарів; 4) до митного оформлення подано копію експортної декларації країни відправлення за формою Т1, тобто транзитна, у якій не зазначено числових значень щодо вартості товарів.

Варто відзначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень (частина четверта статті 9, частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості (приписи частини третьої статті 53 МК України).

Поряд з цим, згідно обставин справи, декларантом вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): в МД №UA/017006 вказано, що вартість ввезеного позивачем товару (1 напівпричіп) складає 30000,00 Євро.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2022 року між Компанією «OMEGA MUSAVIRLIK MUHEDISLIK VE TICARET LIMITED SIKRETU», як продавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як покупцем укладено зовнішньоекономічний договір №UA-25/05/2022-03 (далі - Контракт, Договір).

Відповідно до пунктів 1.1. Контракту продавець зобов`язується поставити покупцю напівпричіп-цистерну, об`ємом 30 куб.м. в кількості 3 (три) одиниці, а також один напівпричіп LPG в подальшому названий «Товар», відповідно до Специфікації та Додатку до вказаного Контракту, які є невід`ємною частиною даного Контракту.

Згідно пункту 2.1. Контракту загальна сума даного контракту визначається в євро та становить 155000,00 Євро (сто п`ятдесят п`ять тисяч) виходячи з наступного розрахунку: напівпричіп-цистерна, об`ємом 30 куб.м. 30000,00 (тридцять тисяч) євро/ 1 шт.- 1 одиниця, три одиниці вартістю 90000,00 (дев`яносто тисяч) євро, а також одна одиниця напівпричіп LPG 45 куб.м. вартістю 65000,00 (шістдесят п`ять тисяч) євро.

Ціни вказані у Специфікації №1 включають вартість пакування, маркування Товару та є фіксованими та не підлягають зміні в межах дії даного Контракту.

Покупець здійснює оплату в євро в наступному порядку:

- 89000,00 євро передплата здійснюється покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів;

- 66000,00 євро протягом 6 місяців з початку дії Контракту у розмірі 6 платежів, кожен платіж становить 11500 євро щомісячно, відповідно до проформи-інвойса, виставленого продавцем.

Пунктом 3.5 Контракту передбачено, що разом з товаром, покупцю передаються наступні документи, необхідні для митного оформлення при ввезенні в Україну, зокрема: експортна декларація ЕХ1 (копія); комерційний інвойс; CMR, пакувальний лист, сертифікат походження.

Згідно пропозиції продавця, що включає технічні та комерційні специфікації від 26.05.2022 ціна напівпричіп 30 куб м. становить 30000 євро за одиницю, за 3 одиниці 90000 євро.

Відповідно до інвойсу №OMG202200011 від 31 травня 2022 року продавцем виставлено рахунок на оплату за товар: напівпричіп 30 куб.м. вартістю 30000 євро за одиницю, всього 3 штуки на суму 90000,00 євро; напівпричіп з насосом LPG об`ємом 45 куб.м. вартістю 65000 євро за 1 одиницю, всього 1 штука.

На підставі вказаного інвойсу 26 червня 2022 року позивач здійснив передплату за контрактом UA-25/05/2022-03 від 25.05.2022 року у розмірі 90000,00 євро, що підтверджується платіжним дорученням №MT103.

У пакувальному листі від 05 липня 2022 року товаром, що постачається зазначено 1 одиниця напівпричіпу-цистерни, об`ємом 30 куб.м., вага нетто 7500 кг, вага брутто 7500 кг.

Відповідно до зазначених умов контракту та товаросупровідних документів передбачено, що продавець, а саме компанія «OMEGA MUSAVIRLIK MUHEDISLIK VE TICARET LIMITED SIKRETU» продає товар (3 (три) напівпричіпи-цистерни, об`ємом 30 куб.м. та напівпричіп LPG, об`ємом 45 куб.м. Загальна вартість придбаного позивачем товару становить 155000,00 євро, з них 90000,00 євро 3 напівпричіпи-цистерни, об`ємом 30 куб.м. (1 одиниця по 30000,00 євро) та 65000,00 євро напівпричіп LPG, об`ємом 45 куб.м.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначення позивачем у МД №UA408040/2022/0017006 вартості товару 1 одиниці напівричіпу-цистерни, повна вага навантаження 30000 кг, саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) 30000,00 євро.

Відносно посилань відповідача в оскаржуваному рішенні щодо розбіжностей у сумі передплати (89000,00 євро) визначеній у п. 2.1 контракту, з фактично сплаченою сумою (90000,00 євро), то такі суд оцінює критично, оскільки фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17 та постанові від 12 березня 2019 року у справі №803/3649/15.

До того ж, розбіжності у сумі фактично сплаченій (90000 євро) та зазначеній у контракті (89000 євро) не впливають на правильність визначення митної вартості товару та не можуть бути однією з підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості.

При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що перша проплата за Контрактом мала бути здійснена до 01 червня 2022 року у строк встановлений пунктом 2.1 Контракту. Водночас до митного оформлення надано платіжне доручення від 22.06.2022 року №МТ103. Вказаний факт, на думку відповідача свідчить про невиконання декларантом вимог обов`язку подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості. Однак, суд вважає вказані доводи безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту рішення про коригування митної вартості, наведений відповідачем довід не є підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Відносно посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на відсутність специфікації суд вважає такі необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно умов контракту Специфікація є невід`ємною частиною Контракту, в якій вказується ціна та товар, який поставляється за цим Контрактом.

Статтею 53 МК України наведено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару. З аналізу вказаного переліку вбачається, що додатки до нього лише у разі їх наявності є документами, які можуть підтвердити митну вартість товарів.

Натомість відповідач у відзиві зазначає, що без даних наведених у конкретній специфікації (кількість, ціна, характеристики), неможливо перевірити правильність/коректність визначення декларантом рівня митної вартості товару.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача з огляду на те, що як досліджено судом, позивачем до митної декларації №UA408040/2022/017006 додано достатньо документів, які підтверджують визначену декларантом митну вартість товару, в тому числі і пропозиція продавця від 26.05.2022 року, яка містить вичерпну інформацію щодо технічних, кількісних та якісних характеристик, товару, що поставляється.

Відтак, твердження відповідача про наявність наведених вище розбіжностей у зв`язку з неподанням специфікації, суд оцінює критично, оскільки такі фактично не мали впливу на правильність визначення позивачем митної вартості товару за першим методом за ціною договору.

Що стосується тверджень відповідача у рішенні про коригування митної вартості товару № UA408040/2022/000016/1 від 26 липня 2022 року про те, що зовнішньоекономічний контракт №UA-25/05/2022-03 від 25 травня 2022 року не являється контрактом, стороною якого є виробник, оскільки продавець та виробник є різними особами, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як було зазначено, відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

З аналізу вказаної норми слідує, що постачання товарів не виробником таких товарів, якщо це прямо не впливає на визначення числових значень складових митної вартості товару або ціни, за товар, що була сплачена/підлягає сплаті, не може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Окрім цього, позивачем в позові зазначено та дослідженням матеріалів справи судом підтверджується, що до поданої митної декларації №UA408040/2022/017006 позивачем також додано лист б/н від 16.06.2022 року, згідно якого виробник AK CELIK BORU San. As. підтверджує, що компанія «OMEGA MUSAVIRLIK MUHEDISLIK VE TICARET LIMITED SIKRETU» є його офіційним торговим представником, що реалізує продукцію за цінами виробника.

Поданий відповідачем відзив не містить спростовувань указаних вище доводів позову.

За таких обставин, а також дослідивши наявні у справі матеріали, суд погоджується із твердженнями позивача, що вказана розбіжність не може слугувати підставою для коригування митної вартості.

Стосовно зауважень відповідача щодо надання позивачем митному органу експертної декларації країни відправлення за формою Т1, тобто транзитної, у якій не зазначено числових значень щодо вартості товарів, то такі суд також вважає безпідставними з огляду на те, що декларація країни відправлення не є первинним документом підтвердження митної вартості товару, а декларант країни отримання в свою чергу, не може нести відповідальність за заповнення такої декларації.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими твердження митного органу про наявність розбіжностей у документах, поданих позивачем разом з митною декларацією №UA408040/2022/017006, що пов`язані із формою експортної декларації країни відправлення.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням позивача про подання ним разом з митною декларацією до митного органу усіх належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Указане свідчить про безпідставність та незаконність оскаржуваних у цій справі рішень.

Також варто зазначити наступне.

Відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів у зв`язку із виявленням наведених вище розбіжностей у документах декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: експортну декларацію країни відправлення (для деталізації умов поставки, ціни товару та підтвердження оплати транспортних витрат, страхування, тощо); виписку з бухгалтерської документації (для деталізації умов оплати); каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару (щодо вартості товарів).

Надаючи оцінку цим діям, що передували прийняттю оскаржуваних рішень, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, щодо зобов`язання подати експортну декларацію країни відправлення (для деталізації умов поставки, ціни товару та підтвердження оплати транспортних витрат, страхування, тощо), то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митної декларації було таку подано, а на підтвердження понесення транспортних витрат подано калькуляцію транспортних витрат №1 від 20.07.2022 року.

Відносно зобов`язання подати виписку з бухгалтерської документації (для деталізації умов оплати), то як встановлено судом, позивачем надано платіжне доручення №МТ103 від 22.06.2022 року, яким підтверджується здійснена позивачем оплата за поставлений товар.

Стосовно зобов`язання подати каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, для підтвердження ціни товару та умов поставки, то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митної декларації було подано: пропозицію від компанії OMEGA MUSAVIRLIK MUHEDISLIK VE TICARET LIMITED SIKRETU» б/н від 26.05.2022 року та офіційний лист від 16.06.2022 року.

У ході судового розгляду справи відповідач не довів, що витребувані митним органом у декларанта документи є документами, необхідними для усунення (спростування) саме тих розбіжностей, які мали місце на думку митного органу в документах, поданих позивачем до митного оформлення товару.

У ході судового розгляду справи митним органом як суб`єктом владних повноважень, усупереч наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, не надано суду обґрунтованих доводів й, відповідно, не доведено наявності правових підстав для обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей на підтвердження правильності визначення ним митної вартості товару за ціною договору.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; недобросовісно й нерозсудливо.

Тому, оскаржуване рішення є протиправним й підлягає скасуванню.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Подані позивачем до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам статті 53 МК України.

Вирішуючи спір, суд також звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено про проведення з декларантом консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів, вказано причини неможливості застосування другого п`ятого методів визначення вартості товару.

Крім цього, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів № UA408040/2022/000016/1 від 26 липня 2022 року вбачається, що в результаті проведеної оцінки митної декларації обрано резервний метод визначення митної вартості.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість у МД №UA408020/2022/022974 від 08.07.2022 року.

Однак усупереч обов`язку, встановленого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, у ході розгляду судом цієї справи відповідачем на підтвердження обґрунтованості визначеної ним митної вартості товару не було надано суду вказану митну декларацію. В той час як ухвалою суду від 07 вересня 2022 року було витребувано у відповідача усі документи, на підставі яких були прийняті оскаржувані позивачем рішення.

Наведене дає суду додаткові підстави для висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товару.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими. Натомість позивач довів незаконність оскаржуваного рішення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у справі платіжних доручень №14 від 10 серпня 2022 року та №16 від 23 серпня 2022 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у загальному розмірі 4879 грн 00 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача і витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Поряд з цим в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Клопотання обґрунтовано тим, що вартість послуг адвоката у розмірі 1300 грн/год. є завищеним та необґрунтованим. А також зазначено, що позивачем не надано жодних доказів оплати гонорару адвоката.

Так, право відповідача на звернення до суду з таким клопотанням передбачено частиною шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідно до частини першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн, позивачем надано:

- договір про надання правової допомоги №46 від 04 серпня 2022 року, укладений між адвокатом Керницькою О.В. та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ;

- розрахунок розміру витрат за надання правової допомоги, що є додатком 1 до названого договору;

- рахунок-фактура №04/08 від 04 серпня 2022 року на оплату фіксованого гонорару адвоката на підставі Договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 , Додатку 1 від 04.08.2022 на суму 20000,00 грн;

- платіжне доручення №13 від 05 серпня 2022 року про оплату послуг згідно рахунку №04/08 від 04.08.2022 року у розмірі 20000,00 грн;

- акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 грудня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 04 серпня 2022 року.

При цьому, як вбачається з акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 грудня 2022 року, сума 20000,00 грн складається з:

- 2600,00 грн - за зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи; за надання консультації з питань практичного застосування норм адміністративного, митного законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень щодо аналізу правовідносин, пов`язаних з оскарженням рішення Чернівецької митниці №UA408040/2022/000016/1 від 26 липня 2022 року (пункт 1);

- 13000,00 грн за підготовку та подання до суду першої інстанції позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької митниці №UA408040/2022/000016/1 від 26 липня 2022 року (аналіз наданих клієнтом документів, зокрема іноземних контрактів, копії яких долучено до матеріалів справи №600/2860/22-а, аналіз практики Верховного Суду у аналогічних категоріях справ, практики ЄСПЛ) (пункт 2);

- 3900,00 грн підготовка та подання до суду відповіді на відзив у справі №600/2860/22-а (пункт 3).

Проаналізувавши зміст Договору про надання правової допомоги №46 від 04 серпня 2022 року (зокрема, пункт 1.2 розділу 1, пункти 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 розділу 3 Договору) та Додатку №1 до договору (зокрема, пункт 1 та 2), наданий позивачем акт прийому-передачі наданих послуг, квитанцію про оплату послуг, суд вважає про підтвердження сплати позивачем адвокату витрат на суму 20000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів оплати клієнтом гонорару адвоката, то такі спростовуються наявними у справі матеріалами.

Твердження ж відповідача, викладені у запереченнях, про завищену вартість послуг адвоката у розмірі 1300 грн/год, суд вважає безпідставними й необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження митним органом не було надано жодних доказів.

Таким чином, відповідачем на підставі належних та достовірних доказів не спростовано факт оплати позивачем її представнику витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. Натомість представником позивача доведено сплату позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн на підставі, зокрема, платіжного доручення №13 від 05 серпня 2022 року.

Водночас, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

Підготовка та подання до суду першої інстанції позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької митниці №UA408040/2022/000016/1 від 26 липня 2022 року (аналіз наданих клієнтом документів, зокрема іноземних контрактів, копії яких долучено до матеріалів справи №600/2860/22-а, аналіз практики Верховного Суду у аналогічних категоріях справ, практики ЄСПЛ), за що згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 12 грудня 2022 року ФОП ОСОБА_1 сплачено адвокату 13000,00 грн включає і дослідження питання практичного застосування норм адміністративного, митного законодавства з урахуванням останніх змін.

Окрім цього, проаналізувавши підготовлену та подану до суду відповідь на відзив, за що позивачем згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 12 грудня 2022 року сплачено 3900,00 грн, суд вважає, що вказана за своїм змістом аналогічна змісту поданої позовної заяви.

Зазначене дає підстави для висновку недоцільність сплати позивачем адвокату коштів у сумі 6500 грн за дії, наведені у пунктах 1 та 2 акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 грудня 2022 року. До того ж, дії, указані в пункті 1 названого акту, є тими логічними й необхідними діями, що передують написанню та поданню позову до суду.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із складністю справи (дана справа в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є нескладною та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження) та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (під час судового оскарження рішення відповідача представником позивача було лише написано й подану до суду позовну заяву, відповідь на відзив), беручи до уваги, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є пропорційним до предмета спору, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн.

Відтак, заявлене клопотання підлягає частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 13000,00 грн як витрати на професійну правничу допомогу, що були сплачені фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за підготовку та подання адвокатом до суду першої інстанції цієї позовної заяви.

За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесенні останнім судові витрати у загальній сумі 17879 грн 00 коп. (13000 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 4879 грн 00 коп. сплачений судовий збір).

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Чернівецькою митницею Рішення про коригування митної вартості товарів №UA408040/2022/000016/1 від 26 липня 2022 року.

Стягнути з Чернівецької митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 4879 грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (60413, Чернівецька область, Чернівецький район, с. Волока, РНОКПП НОМЕР_4 ), відповідач Чернівецька митниця (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248-М, ).

Суддя О.П. Лелюк