Справа № 260/1673/22
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 260/1673/22

адміністративне провадження № К/990/1943/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року в справі №260/1673/22 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області, Слідчого Управління Головного Управління ДФС у Закарпатській області в особі Головного Управління ДФС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області, щодо не винесення окремого документа, яким встановлюється припинення обов`язку зберігання повернутого майна (не речового доказу) при винесенні постанови від 27 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000131 за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 212 КК України;

- визнати протиправними дії Ужгородської окружної прокуратури в частині протиправного встановлення ОСОБА_1 "безстрокового обов`язку" зберігання тимчасово вилученого майна - телефонів марки "Xiaomi" в закритому в листопаді 2020 року кримінальному провадженні №0000131 за частиною першою статті 212 КК України;

- стягнути з Ужгородської окружної прокуратури та Закарпатської обласної прокуратури солідарно на його користь суму матеріальних збитків завданих внаслідок неправомірних дій в розмірі 46000 грн та 300000 грн моральної шкоди.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

На зазначені рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції Закарпатською обласною прокуратурою подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 16 січня 2023 року.

У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права у подібних правовідносинах без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №810/4310/18, наголошуючи, що цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Проте, в касаційній скарзі не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, а також посилаючись на вказану постанову Верховного Суду, відповідач акцентує увагу на витягах з цієї постанови, зокрема, релевантних джерелах права, які застосовано судом касаційної інстанції у конкретній справі за конкретних обставин, та не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справі №810/4310/18, розглянутій Верховним Судом, є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, а також умов та періодів застосування правових норм.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Отже, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Так, у справі №810/4310/18, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, Верховний Суд вирішував питання предметної юрисдикції з огляду на те, що спірні правовідносини за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, а відтак позов підлягає вирішенню відповідно до частини першої статті 306 КПК України слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу під час досудового розслідування. Натомість у розглядуваній справі правовідносини склалися вже після закриття кримінального провадження, тому відсутні підстави вважати, що справи №260/1673/22 та №810/4310/18 є подібними з урахуванням установлених обставин справ, умов та періодів застосування правових норм.

Посилання заявника касаційної скарги на приписи статті 242 КАС України не доводить визначення підстав касаційного оскарження та є неприйнятним.

Крім того, Судом установлено, що відповідач уже подавав касаційні скарги з визначенням підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 328 КАС України, які ухвалами Верховного Суду від 06 грудня 2022 року (К/990/32059/22) та від 27 грудня 2022 року (К/990/36390/22) повернуті особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченою пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подаючи касаційну скаргу повторно, скаржником так і не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Усталеною є позиція Верховного Суду, що касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, з якими не погоджується скаржник, та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відповідачем не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, а також покликаючись на постанову Верховного Суду не обґрунтував, що ця постанова ухвалена у справі за подібними відносинами із цією справою, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року в справі №260/1673/22 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області, Слідчого Управління Головного Управління ДФС у Закарпатській області в особі Головного Управління ДФС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова