Справа № 120/3250/22
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

03 лютого 2023 р. Справа № 120/3250/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара Павла Анатолійовича, розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Міністерства юстиції України

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 14.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В ході підготовчого провадження представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Усною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання суд надано позивачу можливість подати вмотивовану заяву з обґрунтуванням причин поважності пропуску строку звернення до суду.

01.06.2022 позивач подав до суду заяву про визнання строку звернення до суду не пропущеним. Зазначив, що підставою для звернення до суду стало те, що 06.12.2021 Північний апеляційний господарський суд ухвали постанову у справі №46/436-б про банкрутство ДАК "Укрресурси", якою визнана сума залишку невиплаченого боргу до повного розрахунку роботодавця з ОСОБА_1 . Враховуючи, що про порушення своїх прав дізнався 06.12.2021, відтак вважає, що шестимісячний строк звернення до суду ним не порушений. Крім того вказав, що його позов у цій справі стосується виплати коштів, які відносяться до структури заробітної плати, у зв`язку з чим за вимогами ч. 2 ст. 233 КЗпП України звернення до суду в цьому випадку не може обмежуватися будь-яким строком.

Крім того, позивач звернув увагу суду на тому що з 12.02.2021 по 11.03.2021 він переніс захворювання на Covid-19 у тяжкій формі, а в лютому 2022 повторно захворів на Covid-19.

Ухвалою суду від 07.06.2022, яка залишена без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022, судом відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання строку звернення до суду непропущеним. Позовну заяву залишено без розгляду.

За результатами перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції Верховним Судом постановою від 29.12.2022 вирішено ухвалу ВОАС від 07.06.2022 і постанову СААС від 07.09.2022 скасувати, а справу направити суду першої інстанції для продовження розгляду.

Приймаючи таке рішення суд касаційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду суд першої інстанції дійшов, що позивач пропустив строк звернення до суду, зазначивши, що він не надав належних та допустимих доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду. Однак, матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій зазначити інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи наведено, Верховний Суд, дійшов висновку, що суд першої інстанції, застосовуючи частини третю та четверту статті 123 КАС України неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті суд не залишив позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачеві можливість повторно повідомити про причини поважності пропуску строку на звернення до суду.

На виконання вимог зазначеної вище постанови Верховного Суду, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачеві у 5-ти денний строк з дня отримання ухвали суду подати до суду заяву з обґрунтуванням наявності причин поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом, при цьому вказавши інші причини поважності пропуску такого строку ніж у заяві від 01.06.2022.

На виконання вимог суду позивач 26.01.2023 подав до суду заяву в якій зазначив, що судом першої інстанції було розглянуто питання строку звернення до суду, що викладено у позовній заяві. Також суд додатково розглянув письмову заяву стосовно строку звернення до суду.

На переконання позивача, вже розглянуто судом питання строку, а тому розгляд справи необхідно продовжувати по суті.

В той час, в обґрунтування причин пропуску звернення до суду із позовом зазначив, що пунктом а частини третьої статті 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ" передбачено повторний розгляд справи, включаючи відновлення провадження. Статтею 12 Закону передбачено обов`язок відповідальних за виконання Додаткових заходів і для вжиття їх відповідальними надані цим Законом владні повноваження.

Позивач зазначив, що невідомо чому Мінюст не вжив будь-яких ініціювань і звернень до національного суду для відновлення і повторного розгляду справи. Невідомо чи Мінюст передоручив ці ініціювання Уповноваженому у справах ЄСПЛ чи Департаменту ДВС. Також невідомо чи доручав Мінюст ці ініціювання Мінекономіки, якому підпорядкована ДАК, чи сама ДАК, або котрийсь із 10 (уповноважених) Ліквідаторів ініціювали звернення до суду з цього питання . Невідомо до якого суд слід ініціювати звернення: першої, апеляційної чи касаційної інстанцій.

Позивач вказує, що згідно статтей 118, 122 КАС України неможливо встановити день чи дату, вона невідома, коли відповідач або інша відповідальна особа були зобов`язані звернутися і до якого суду з таким зверненням.

По наслідкам постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 підставою для звернення до суду стало те, що 06.12.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б банкрутства ДАК, залишку невиплаченого боргу повного розрахунку, за наслідками його звільнення, видачі трудової книжки та судових рішень щодо стягнення коштів з ДАК. Позивач вказує, що оскільки ДАК визнана судом банкрутом, дії відносно банкрута - суб`єкта господарювання, згідно законодавства можна проводити лише в межах справи про банкрутство. Встановлення залишку боргу повного розрахунку неправомірно, на думку позивача, затягувалося Ліквідатором ДАК, а відповідачем не вживалися до нього міри впливу, надані йому для цього законодавством.

На переконання позивача, раніше 06.12.2021 про цю подію він не знав і не міг знати, а тому до суду звернувся в межах передбаченого КАС України строку.

Крім того позивач просив суд провести відкрите судове засідання з питання поновлення строку, викликати його до суду і заслухати його додаткові пояснення.

Визначаючись щодо клопотання позивача в частині розгляди питання строків у судовому засіданні, суд зазначає, що таке задоволенню не підлягає з підстав того, що на даній стадії розгляду справи позовну заяву залишено без руху відповідно о вимог статті 123 КАС України та, зокрема, на виконання постанови Верховного Суду .

Так, судом уже неодноразово було надано позивачу можливість викласти свої доводи щодо строків звернення до суду. При цьому, матеріали справи містять достатню кількість відомостей для встановлення відомостей щодо звернення позивача із даним позовом до суду у передбачений вимогами КАС України строк, наявність чи відсутність підстав для визнання такого строку пропущеним із поважних причин.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про вирішення питання дотримання строку звернення до суду за наявними матеріали без проведення судового засідання.

При вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд враховує наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів та судових рішень, які набули законної сили у спорах за участю позивача з приводу обставин виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року слідує, що дійсно 17.07.2014 р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі № 25663/02 "Яворовенко та інші проти України", яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 вказано рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. та рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006.

Зокрема, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. по справі № 2-200/2004 стосувалось зобов`язання ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002р. про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001р., та провести з ним повний розрахунок.

Як випливає із обставин справи, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" виконувалось в примусовому порядку в межах виконавчого провадження ВП № 44360795, відкритого за постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Медведєва О.В. від 13.08.2014 р.

Втім, вказане виконавче провадження по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 постановою державного виконавця від 13.09.2016 було закінчене у зв`язку з фактичним виконанням. Правомірність закінчення виконавчого провадження №44360795 підтверджена постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 по справі №802/1462/16-а, яка набрала законної сили.

При цьому суд враховує, що спірні обставини стосуються порядку видання ДАК «Укрресурси» наказу від 06.09.2017 року № 06/09/17-1Б про звільнення ОСОБА_1 та зміни дати звільнення у його трудовій книжці, які, як вважає позивач, здійснено неправильно.

Як зазначає сам позивач у позовній заяві, про даний факт він дізнався коли отримав трудову книжку з відповідними записами у ній 19.07.2017 року.

Слід зауважити, що по тексту позовної заяви позивач вказує, що саме рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 є основним.

Визначаючись щодо бездіяльності відповідача з підстав нездійснення належної координації і контролю щодо визначення суми та сплати залишку непогашеного боргу повного розрахунку згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004р., то суд враховує, що оскільки така вимога пов`язується позивачем у взаємозв`язку із обставинами видачі наказу про його звільнення та внесення правильних записів у його трудову книжку і її видачі йому на руки, тому, вочевидь, строк звернення до суду із такою повинен обраховуватися з дати коли позивач отримав трудову книжку, тобто з 19.09.2017р.

Відтак суд вважає, що за обставин, зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 , про порушення своїх прав, за захистом яких він звернувся до суду із цим позовом, позивач був обізнаний починаючи з 19.09.2017 року, коли отримав трудову книжку із внесеними у ній записами, які на його думку здійснені з порушенням вимог закону.

Доводи ж позивача, що наведені у заяві про визнання строку звернення до суду не пропущеним про те, що підставою для звернення до суду із даним позовом є постанова Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б, якою його визнано кредитором ДАК "Укрресурси" на суму боргу у розмірі 2 981 555, 14 грн. критично оцінені судом. Суд звертає увагу позивача, що сума боргу у розмірі 2 981 555, 14 грн., яка визнана зазначеною вище постановою Північного апеляційного господарського суду, за своєю правовою природою є кредиторськими вимогами ОСОБА_1 до ДАК "Укрресурси", а отже її виплата не може бути здійснена в іншому порядку ніж це передбачено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Порушення такої процедури відшкодування боргу призведе до порушення прав та законних інтересів інших кредиторів ДАК "Укрресурси". Відтак, постанова про визнання остаточної суми боргу ДАК "Укрресурси" перед позивачем не може виступати підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом. Суть даного позову стосується саме наказу від 06.09.2017 року про звільнення ОСОБА_1 та вчинення записів у його трудову книжку, яку позивач отримав 19.09.2017р

Доводи позивача, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду по рішенню Ленінського районного суду місті Вінниці від 27.11.2006 з підстав необізнаності позивача причин чому відповідач не вжив будь яких ініціювань і звернень до національних судів для відновлення і повторного розгляду справи, судом оцінені критично та визнано безпідставними з огляду на наступне.

Як уже встановлено, рішенням Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року прийнято рішення у справі № 25663/02 "Яворовенко та інші проти України", яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню. Так, у додатку до рішення ЄСПЛ міститься посилання на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006.

На переконання позивача, відповідачем не вжиті додаткові заходи для відновлення його прав, які, на його думку, полягають у ініціюванні повторного розгляду справи, в якій було прийнято рішення Ленінського районного суду від 27.11.2006.

Як із змісту позовної заяви, так і тексту поданих ОСОБА_1 заяв про поновлення пропущеного строку звернення до суду, слідує, що позивач після спливу тримісячного строку, що визначений у рішенні ЄСПЛ, не вчиняв дій для поновлення його прав. В матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до відповідача з приводу вчинення ним додаткових заходів індивідуального характеру.

Крім того, в межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися активні дії на виконання саме рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, що носить зобов`язальний характер.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ датоване 17.07.2014, а позивач до суду з вимогою про зобов`язання відповідача ініціювати повторного розгляду справи, в якій було прийнято рішення Ленінського районного суду від 27.11.2006 звернувся лише в березні 2022 року, відтак суд дійшов висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Пр вирішення питання дотримання строків звернення до суу у даній справі, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, що висвітлена у постанові від 23 квітня 2020 року у справі N 813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому для цілей застосування правил статті 122 КАС України "повинна була дізнатися" слід розуміти, зокрема у випадках, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені чи не вчинені.

Отже, суд доходить висновку, що визначений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду в даному випадку позивачем був пропущений. При цьому суд враховує, що оскільки позовна вимога зобов`язального характеру є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, тому така також вважається заявленою з пропуском строку звернення.

Вирішуючи питання строку звернення до суду як і в цілому в підставності даних позовних вимог суд бере до уваги позицію судів у рішеннях, прийнятих у справі № №802/923/20-а де досліджувалося питання строку звернення до суду ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини, де також позивачем ставилось питання про оскарження бездіяльності відповідача щодо нездійснення належної координації і контролю за вжиттям додаткових заходів індивідуального характеру при виконанні Рішення ЄСПЛ від 17.07.2014р. в частині належного виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004р.

Так досліджуючи питання строків звернення до суду взято до увагу позицію Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №120/1132/19-а де зазначено, що на час звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, виконавче провадження ВП №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" завершене. Питанню щодо повноти виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року №25663/02 в справі «Яворовенко та інші проти України» у частині, що стосується позивача, була надана оцінка в справах №802/1462/16-а та 802/840/16-а, рішення по яким набрали законної сили. Отже правові підстави для вчинення за межами виконавчого провадження ВП №44360795 будь-яких дій щодо контролю і координації дій по виконанню судового рішення відсутні.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що про обставини, покладені позивачем на обґрунтування заявлених ним в цьому позові (№120/923/20-а) позовних вимог, ОСОБА_1 було відомо станом на лютий 2019 року.

Верховний Суд також погодився із доводами суду першої та апеляційної інстанції про те, що оскільки виконавче провадження №44360795 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 закінчено 13 вересня 2016 року, відсутні правові підстави за його межами вчиняти будь-які дії щодо контролю і координації дій по виконанню судового рішення.

Таким чином, даний правовий висновок Верховного Суду фактично вказує на те, що питання оскарження дій чи бездіяльності органів, які здійснюють чи зобов`язані здійснювати координацію і контроль за виконанням рішень ЄСПЛ може стосуватися меж, визначених процедурою виконання такого рішення, тобто до завершення його виконання.

А оскільки виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року є завершеним і виконавче провадження №44360795 по його виконанню закінчено 13 вересня 2016 року, тому після цієї дати у відповідних органів відсутні правові підстави здійснювати координацію і контроль за його виконанням.

Звісно, дані висновки в більшій мірі стосуються обставин, пов`язаних із безпосереднім розглядом справи по суті, однак суд вважає їх застосовними також і щодо питань пов`язаних із дотримання позивачем строків звернення до суду, позаяк позивач після прийняття остаточних рішень у справах № 802/1462/16-а, № 802/840/16-а та №802/923/20-а був обізнаний із тим, що рішення ЄСПЛ у справі "Яворовенко та інші проти України" 17 липня 2014 року вважається виконаним, а отже правові підстави даного позову могли стосуватися обставин, що мали місце до завершення його виконання (вересень 2016 року).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Також необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом, за витіком яких правовідносини вважаються усталеними.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України. Зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження у справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що оскільки позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду і не навів достатніх підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович