Справа № 500/3066/22
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3066/22 пров. № А/857/17241/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 500/3066/22 за адміністративним позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в навчальному закладі (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мандзій О.П. в м. Тернополі Тернопільської області 24.10.2022 в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Одеський державний університет внутрішніх справ (далі позивач, ОДУВС) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на його утримання в ОДУВС та стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням в ОДУВС, в сумі 31756,29 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з утриманням в ОУДВС.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що строк для добровільного відшкодування указаних витрат йому не надавався. Відповідач наполягає, що не відмовлявся здійснити таке відшкодування, а тому у позивача немає підстав для звернення із позовом про відшкодування витрат в судовому порядку через відсутність у нього порушеного права. Звертає увагу на те, що розмір витрат не підтверджений належними доказами.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом ОДУВС від 08.08.2011 № 136 о/с ОСОБА_1 зараховано курсантом ОДУВС та взято на всі види продовольчого і речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.

26.09.2011 між ОДУВС (виконавець), з одного боку, УМВС України в Тернопільській області (замовник), з другого боку, та громадянином ОСОБА_1 (особа), з третього боку, укладено договір про підготовку фахівця в ОДУВС.

Предметом цього договору визначено підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за схемою «курсант військовослужбовець-курсант» (п. 1.1). Особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений, і відпрацювати не менше трьох років (п. 2.3.5). У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, позивач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.2.3.6).

Відповідно до наказу ОДУВС від 21.06.2014 № 86 о/с ОСОБА_1 закінчив навчання в ОДУВС, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області.

Наказом УМВС України в Тернопільській області від 24.07.2014 № 156 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду дільничного інспектора міліції ВДІМ МТБ Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області.

Згідно наказу УМВС України в Тернопільській області від 05.05.2015 № 126 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, на підставі висновку про звільнення з ОВС за підписом начальника Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області Гукалюка П.М. від 05.05.2015.

Згідно розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОДУВС, ОСОБА_1 від 24.09.2015 № 286, за період з 15.08.2011 по 21.06.2014 витрачено 31756,29 грн. з яких: грошове забезпечення 8695,78 грн., нарахування на заробітну плату 1788,20 грн., речове забезпечення 1650,50 грн., харчування 8489,29 грн., комунальні послуги 11132,52 грн.

Вказана сума витрачених коштів також підтверджується довідкою про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в ОДУВС курсанта ОСОБА_1 .

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликається на те, що встановлені обставини свідчать про те, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача під час навчання у ОДУВС, в розмірі 31756,29 грн. не відшкодовані, а тому такі підлягають до стягнення в судовому порядку. Зазначив також, що відповідач обізнаний про необхідність відшкодування витрат на його утримання під час навчання, на протязі тривалого часу цього не зробив, а тому відсутні підстави вважати, що зверненню позивача до суду мала передувати пропозиція добровільного відшкодування таких витрат.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Особливості відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, врегульовані Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ) та Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (далі Порядок № 313), які були чинними на момент укладення договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Згідно із положеннями статті 9 Закону № 565-ХІІ на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

За змістом статті 18 Закону № 565-ХІІ підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Пунктом 1 Порядку № 313 передбачалося, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Пунктом 3 Порядку № 313 було визначено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з МОН.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі (пункт 4 Порядку № 313).

Пунктом 6 Порядку № 313 передбачалося, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач не дотримався умов укладеного із ним договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 26.09.2011 в частині виконання обов`язку щодо відпрацювання не менше трьох років після навчання на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, що підтверджується наказом УМВС України в Тернопільській області № 126 о/с від 05.05.2015 про звільнення відповідача за порушення дисципліни.

При цьому, навчання ОСОБА_1 закінчив відповідно до наказу ОДУВС № 86 о/с від 21.06.2014.

Тобто, відповідач після закінчення навчання у вищому навчальному закладі МВС не пропрацював і року в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за наведеного вище правового регулювання право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні аналогічних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19 та від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19.

Відтак, ураховуючи наведене нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язана можливість звернення вищого навчального закладу, у якому навчалася особа, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Отож, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин позивач був зобов`язаний після отримання наказу про звільнення позивача зі служби в міліції здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому навчальному закладі, ознайомити безпосередньо, через керівника органу міліції або шляхом скерування поштою такого розрахунку, а також обов`язково надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, останній міг звернутися до суду.

Також лише обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням, не може вважатися достатньою підставою для стягнення таких витрат у судовому порядку, оскільки позивачем не дотримано законодавчої вимоги щодо надання відповідачу строку на добровільне відшкодування витрат на утримання.

Таким чином, оскільки доказів надання зазначеного строку та відмови відповідача від добровільного відшкодування суми витрат на його утримання під час судового розгляду не представлено, тому у відповідності до статті 18 Закону № 565-ХІІ та п. 6 Порядку № 313, відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат внаслідок передчасності заявлених вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.

Доводи апелянта щодо недоведеності розміру витрат на навчання не підлягають оцінці в межах даного апеляційного розгляду у зв`язку з встановленою передчасністю звернення позивача до суду.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 500/3066/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Одеського державного університету внутрішніх справ відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар