Справа № 280/6424/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про звернення рішення до негайного виконання

06 лютого 2023 рокуСправа № 280/6424/22
м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., при секретарі судового засідання Келюх К.С.

за участю:

представника позивача Габуєва Г.Ю.

представника відповідача Галагуз М.О.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про звернення рішення суду до негайного виконання у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізької обласної прокуратури (вул. Олександра Матросова, буд. 29-А, м. Запоріжжя, 69057, )

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період із 18 лютого 2022 року по день винесення рішення суду (розмір якого станом на 08 листопада 2022 дорівнює 1 573 705,31грн.) в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків Запорізької обласної прокуратури, а в разі відсутності відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рішенням суду від 30.01.2023 по справі №280/6424/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді задоволено частково. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 18.02.2022 до 30.01.2023 включно в розмірі 57 768 грн. 08 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

На адресу суду 02.02.2023 від представника ОСОБА_1 надійшла заява (вх. №4838) про звернення рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 по справі №280/6424/22 до негайного виконання і видачу виконавчих листів, в якій заявник просить суд:

- видати виконавчий лист щодо виконання рішення в межах стягнення за один місяць2) на підставі п. 1) ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України);

- призначити розгляд заяви про звернення судового рішення до негайного виконання в межах всієї суми стягнення в судовому засіданні з викликом сторін;

- допустити до негайного виконання рішення суду в межах різниці між всією сумою стягнення та сумою стягнення за один місяць, що підлягає безумовному негайному виконанню на підставі п. 2) ч. 1 ст. 371 КАС України;

- видати виконавчий лист щодо виконання рішення суду в межах різниці між всією сумою стягнення та сумою стягнення за один місяць, що підлягає безумовному негайному виконанню на підставі п. 2) ч. 1 ст. 371 КАС України.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що поверховий аналіз ч. 1 та ч. 2 ст. 371 КАС України приводить до єдиного можливого висновку, що рішення суду про присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню в силу закону і не потребує додаткового звернення до негайного виконання судом (ч. 1 ст. 371 КАС України). А вже рішення суду про присудження виплати заробітної плати у разі стягнення всієї суми боргу може бути звернене до негайного виконання на підставі ухвали в порядку письмового провадження бо зазначаючи про це в рішенні. При цьому, розсуд суду щодо видачі виконавчого листа у межах суми стягнення за один місяць обмежений імперативною вимогою норми ч. 1 ст. 371 КАС України, тоді як питання звернення рішення суду у межах всієї суми боргу вирішується згідно з внутрішнім переконанням суді, зробленим на підставі оцінки фактичних обставин, якими заявник обґрунтовує необхідність звернення рішення суду до негайного виконання в межах повної суми стягнення. Таким чином, на думку заявника, рішення суду про стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконується негайно в силу закону, тому видача виконавчого листа в цьому випадку не потребує вчинення судом додаткових процесуальних дій щодо звернення рішення суду в цій частині до негайного виконання.

Для розгляду питання щодо звернення рішення до негайного виконання, судом було призначене судове засідання на 06.02.2023, про що повідомлено заявника (позивача), відповідача.

Ухвалою суду від 03.02.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, із застосуванням системи "EasyCon".

В судовому засіданні представник позивача, підтримав заявлене клопотання та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заяви про звернення рішення до негайного виконання вказавши, що перелік судових рішень, які виконуються негайно відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України, входить рішення суду щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах стягнення за один місяць. Отже, з аналізу вказаної норми законодавства вбачається, що звернення рішення суду до негайного виконання у силу ч. 2 ст. 371 КАС України, є правом, а не обов`язком суду. При цьому, відповідно до приписів вказаної статті рішення суду можливо звернути до негайного виконання лише у випадку присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби та виключно у межах суми стягнення за один місяць. Однак, позивач помилково вважає, що вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, є спором про оплату праці, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 підлягає негайному виконанню. З посиланням на правові висновки, викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/13736/15 від 10.10.2019, Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 30.01.2018, зазначив, що середній заробіток за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачу працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника та не залежить від волі або дій, пов`язаних із виконанням виробничих завдань і функцій працівника.

Розглянувши наявні матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Тобто, даним положенням статті визначено категорії адміністративних справ, рішення у яких виконуються або можуть виконуватися негайно, тобто до набрання рішення законної сили.

Так, до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, в якій заявник просив суд: стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період із 18 лютого 2022 року по день винесення рішення суду (розмір якого станом на 08 листопада 2022 дорівнює 1 573 705,31 грн.) в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків Запорізької обласної прокуратури, а в разі відсутності відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рішенням суду від 30.01.2023 по справі №280/280/6424/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді задоволено частково:

стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 18.02.2022 до 30.01.2023 включно в розмірі 57 768 грн. 08 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Суд зазначає, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, визначає ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17 зазначив, що положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі за № 522/13736/15, на яку посилається відповідач, не підлягає врахуванню.

Відповідно до положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 визначено в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №808/685/16, яка набрала законної сили, та становить 244,78 грн. Також, згідно з довідкою Запорізької обласної прокуратури № 18-21 від 19.01.2022 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час звільнення становила 244,78 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши мотиви поданої заяви, враховуючи обставини цієї справи, суд вважає за необхідне її задовольнити та допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за один місяць в розмірі 5140,38 грн. (244,78 грн. х 21 робочий день).

За приписами ч. 4 ст. 371 КАС України ухвала суду за результатами розгляду заяви про звернення рішення до негайного виконання набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено у загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 241-243, 248, 371 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про звернення рішення до негайного виконання, - задовольнити.

Допустити до негайного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 по справі №280/6424/22 в частині стягнення з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за один місяць в розмірі 5140,38 (п`ять тисяч сто сорок гривень 38 копійок) грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07.02.2023.

Суддя А.В. Сіпака