Справа № 280/6885/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Справа № 280/6885/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя пр. Соборний, буд. 158 Б, ),

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 168, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 5 600,00грн. (п`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок) відповідно до банківської квитанції за № 0006180 від 28.02.2020;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5 600,00 грн. (п`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок), сплаченого відповідно до банківської квитанції за № 0006180 від 28.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що придбав квартиру загальною площею 55,91 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Договору купівлі-продажу від 28.02.2020 (реєстраційний № 297), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д., що підтверджується відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вказує, що у нього у власності немає іншого нерухомого майна та він не набував права власності на будь-яке житло та/або нерухоме майно, в тому числі не приватизовував, не успадковував, не отримував у дар, не купував, зокрема як частку в спільному майні подружжя. Посилається на те, що 29.08.2022, та 26.09.2022 ним було направлено засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області заяви з проханням вирішити у встановленому порядку питання щодо повернення грошових коштів в розмірі 5 600,00грн., які були сплачені ним в якості оплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до банківської квитанції за №°0006180 від 28.02.2020. Проте, за результатами розгляду заяв Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області листами було повідомлено позивача про відсутність правових підстав щодо задоволення заяв з огляду на те, що в теперішній час в Україні право власності на нерухомість підтверджується записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте, зазначений реєстр не містить вичерпний перелік власників нерухомого майна, відповідно витяги з нього не доводять факту придбання покупцем нерухомого майна вперше. Вважає, що такі дії з боку Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області є неправомірними. Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 21.12.2022 вх. № 48384 вказав, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявами до Головного управління, у порушення п.п. в пункту 15-2 Порядку №1740, не надав відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло; дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Також вказує, що на сьогодні в Україні право власності на нерухомість підтверджується записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, зазначений реєстр для органів Пенсійного фонду закритий. Посилається на те, що прийняття рішення щодо повернення коштів можливе буде після відновлення доступу до реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначає, що у Головного управління були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. З огляду на викладене, просить у позові відмовити.

У відповіді на відзив, поданій представником позивача 04.01.2023 вх. № 465, він посилається на те, що жодне із положень Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 за № 1740, редакція якого є чинною з урахуванням змін, внесених відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року за № 866, взагалі не визначає обов`язку для особи, що звертається з відповідним письмовим зверненням на адресу територіальних органів Пенсійного Фонду України щодо повернення надмірно сплачених грошових коштів, надавати в якості додатків до зазначеного листа відомості та інформацію, які зазначені в п. 15-2 вказаного Порядку. Також вказує, що той факт, що Постанова Кабінету Міністрів за № 866 набрала чинності з 26 вересня 2020 року, означає, що її положення жодним чином не можуть бути застосовані до будь-яких операцій та дій з проведення відчуження нерухомого майна, що мали місце ще в лютому 2020 року, адже це буде повністю суперечити положенням Конституції України.

Третя особа подала до суду пояснення вх. № 48852 від 26.12.2022, № 48045 від 19.12.2022, в яких вказала, що за наявності підстав для задоволення позову, подання на повернення грошових коштів ОСОБА_1 має бути сформовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та подано в електронній формі до Головного управління засобами системи дистанційного обслуговування.

Ухвалою суду від 09.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/6885/22. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, було придбано у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру загальною площею 55,91кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Договір купівлі-продажу квартири (реєстраційний № 297) було посвідчено у встановленому порядку приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. та внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта не рухомого майна № 101).

28.02.2020 ОСОБА_1 було проведено оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 600,00грн. відповідно до банківської квитанції за № 0006180.

29.08.2022 та 26.09.2022 ОСОБА_1 на адресу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області подано заяви з проханням вирішити у встановленому порядку питання щодо повернення грошових коштів в розмірі 5600,00 грн., які були сплачені ним в якості оплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до банківської квитанції №0006180 від 28.02.2020.

Листами № 0800-0605-8/37544 від 09.09.2022 та вих. № 0800-0605-8/43515 від 24.10.2022 повідомлено, що на сьогодні в Україні право власності на нерухомість підтверджується записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, зазначений реєстр для органів Пенсійного фонду закритий. Таким чином, прийняття рішення щодо повернення коштів можливе буде після відновлення доступу до реєстру прав власності на нерухоме майно. Також вказано, що на теперішній час в Україні право власності на нерухомість підтверджується записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про те, зазначений реєстр не містить вичерпний перелік власників нерухомого майна, відповідно витяги з нього не доводять факту придбання покупцем нерухомого майна вперше.

Не погодившись із відмовою у поверненні коштів, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

За змістом пункту 9 статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Пунктом 8 частини 1 статті 2 цього Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Так, позивачем 28 лютого 2020 року відповідно до Договору купівлі-продажу квартири було придбано квартиру загальною площею 55,91кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та проведено оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 600,00грн. відповідно до банківської квитанції за № 0006180. При цьому, у вересні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення сплаченої суми збору.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР врегульовані Порядком №1740.

Згідно з абзацом 1 пункту 15-1 Порядку №1740 (у редакції, чинній на час придбання квартири та нотаріального засвідчення договору) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За положеннями пункту 15-2 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Водночас, за положеннями пункту 15-2 Порядку №1740 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Так, у листах позивачу відповідач посилається лише на те, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить вичерпний перелік власників нерухомого майна, відповідно витяги з нього не доводять факту придбання покупцем нерухомого майна вперше.

Натомість, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі №819/33/17 про те, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити факт придбання нерухомого майна конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 30.11.2018 у справі №819/976/17 та від 19.06.2018 у справі №607/14722/16-а, від 30.09.2019 у справі №819/1727/16.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на п.п. в п. 15-2 Порядку № 1740 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року, оскільки у відповідях на заяви позивача, викладених у листах від 09.09.2022 та 24.10.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не посилалось на такі обставини, як на підставу відмови ОСОБА_1 у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило ОСОБА_1 у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5600,00 грн. з підстав, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Проте, вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача сформувати та надати позивачу подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, пунктом 5 Порядку №787 визначено, що у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Відповідно до пункту 10 Порядку №787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що процедура повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, складається з декількох етапів: підготовка органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, подання про повернення коштів; надання органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, підготовленого подання платнику; звернення платника із відповідним поданням та заявою довільної форми до головного управління Казначейства.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що позивачем було подано разом із заявою про повернення збору весь пакет документів, визначений пунктом 15-2 Порядку №1740, а відповідачем було його досліджено.

Тож, суд не може підміняти собою виконання таким органом покладених на нього функцій перевірки дотримання позивачем положень Порядку №1740, тому зобов`язання відповідача підготувати та надати позивачу подання про повернення коштів, у даному випадку є передчасним.

За встановленими обставинами належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про повернення помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 5 600,20 грн. сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з квитанцією № 0006180 від 28.02.2020, з урахуванням висновків суду.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що операція купівлі-продажу нерухомого майна, за якою було сплачено спірну суму збору на обов`язкове державне пенсійне страхування була здійснена до набрання чинності Порядку №1740 у нинішній редакції, оскільки до відповідача щодо повернення цієї суми позивач звернувся вже після внесення змін до Порядку. Тобто, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли вже під час дії Порядку №1740 у редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими до матеріалів справи письмовими доказами, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Щодо правової допомоги, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивачем з метою отримання правничої допомоги 14.11.2022 укладено договір про надання правової допомоги з АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ВАКУЛЕНКО» (а.с.36-37).

Також, між сторонами підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.12.2022 (а.с.39), згідно якого адвокатом надано правову допомогу: зустріч з клієнтом, аналіз та вивчення змісту наданих клієнтом виконавцю документів, які стосуються підготовки захисту, правової позиції по справі та надання рекомендацій та правових консультацій стосовно особливостей проведення процедури судового оскарження рішень та/або дій чи бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та узгодження правової позиції з Клієнтом; підготовка позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду про стягнення в судовому порядку зі співвласників сум заборгованості по сплаті обов`язкових внесків- 3000 грн.

Згідно вказаного акту, клієнт гарантує проведення оплати в повному обсязі відповідно до умов Договору про надання правової допомоги від 14.11.2022 та Додатку №1 до нього після винесення рішення Запорізьким окружним адміністративним судом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області.

Суд зауважує, що у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Дослідивши подані докази суд доходить висновку що з урахуванням часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), характеру спору у справі, а також з урахуванням часткового задоволення позовних вимог розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу у співмірності до наданих послуг становить 1500,00 грн.

Клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлено.

Натомість, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з підготовкої позовної заяви та інших документів є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в сумі 496,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позову заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя пр. Соборний, б. 158 Б, ), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 168, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлену листами № 0800-0605-8/37544 від 09.09.2022 та вих. № 0800-0605-8/43515 від 24.10.2022 у поверненні ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з квитанцією AT КБ Приватбанк № 0006180 від 28.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо повернення помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією AT КБ Приватбанк № 0006180 від 28.02.2020, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) судового збору та 1500, 00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.02.2023.

Суддя Л.Я. Максименко