Справа № 420/733/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/733/22
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від №0-1553 від 18.06.2019 року, №0-1553 від 23.03.2-2020, №0-1553 від 15.04.2021 року, якими нараховані грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період 2018-2020 роки відносно об`єкту нерухомого майна: майновий комплекс будівель загальною площею 2 639,7 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач наголошує на протиправності вказаних податкових повідомлень-рішень, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна вибув з його власності у 2017 році.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що у період, за який нараховане податкове зобов`язання, майновий комплекс будівель загальною площею 2 639,7 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 , не перебував у власності позивача, а відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, Головне управління ДПС в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що відповідно до інформаційних баз даних позивач з 25.11.2015 року володіє на праві приватної власності майновим комплексом будівель під реєстраційним номером 12, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 2 639,7 м2.

З огляду на наявність вказаних відомостей, у відповідача були підстави для нарахування грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.06.2019 року ГУ ДПС прийнято ППР №0-1553, яким позивачеві визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік у сумі 29482,81 грн. (а.с.48).

23.03.2020 року ГУ ДПС прийнято ППР №0-1553, яким позивачеві визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік у сумі 33046,40 грн. (а.с.50).

15.04.2021 року ГУ ДПС прийнято ППР №0-1553, яким позивачеві визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік у сумі 34285,08 грн. (а.с.51).

Законність вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з приписами пп.266.7.4 п.266.7 ст.266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Внаслідок ретельного аналізу наведених положень судова колегія визначає, що обов`язок сплати відповідних зобов`язань покладається виключно на власників нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 06.03.2014 року був власником об`єкту нерухомості: майновий комплекс під реєстраційним номером майна 12 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2639,7 м2 (а.с16).

Однак 11.10.2017 року ОСОБА_1 передав майновий комплекс - нежитлове приміщення під реєстраційним номером майна 12, до статутного капіталу (фонду) Товариства з обмеженою відповідальність «БІЗНЕС СОЛЮШЕНС» (а.с.16-17).

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу від 30.11.2017, зареєстрованого в реєстрі за №2693, право власності на вищевказаний майновий комплекс перейшло від Товариства з обмеженою відповідальність «БІЗНЕС СОЛЮШЕНС» до Товариства з обмеженою відповідальність «ІМПЕКС ЛОГІСТИК».

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору у право власності на придбаний майновий комплекс виникає у Товариства з обмеженою відповідальність «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» з моменту укладання цього договору та його державної реєстрації (а.с.18-21).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі договору №2693 від 30.11.2017 внесено запис про право власності ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» на майновий комплекс під реєстраційним номером майна 12 (а.с.22-23).

Також позивачем до суду апеляційної інстанції надано актуальну інформацію станом на січень 2023 року, відповідно до якої майновий комплекс з 30.11.2017 року не змінював власника та належить на праві приватної власності ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (а.с.99-100).

Отже, ОСОБА_1 з 11.10.2017 року не є власником вказаного майна, тому не може бути платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкт нерухомості: майновий комплекс під реєстраційним номером майна 12 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2639,7 м2, в період 2018, 2019, 2020 років.

За таких обставин судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені протиправно та підлягають скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.