Справа № 580/192/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року справа № 580/192/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

10.01.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 12.12.2022 у ВП №70531082.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що прийнята 12.12.2022 відповідачем про стягнення із ОСОБА_2 основної винагороди не відповідає приписам чинного Закону України «Про виконавче провадження» та іншим актам законодавства України, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню в судовому порядку. Так, стягнення відповідачем у ВП №70531082 основної винагороди приватного виконавця в сумі 6468,81 дол. США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент виконання зобов`язання суперечить чинному законодавству про виконавче провадження, змісту самого виконавчого документа про стягнення із позивача кредитної заборгованості в сумі 757910,48 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Обгрунтовуючи відзив на позовну заяву зазначив, що виконавець виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, може брати до уваги офіційний валютний курс НБУ встановлений для відповідної валюти не день платежу. Крім того, зазначив, що постанова про стягнення основної винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, у приватного виконавця є обов`язок, а не право винести таку постанову саме під час відкриття виконавчого провадження в розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню, а не суми яка фактично стягнута.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причин не явки не повідомив.

Відповідач в судовому засіданні проти заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 18.08.2014р. у справі №695/4828/13-ц видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором №0 та №0 в розмірі 64688,13 дол. США, що за курсом НБУ 11,72 грн. За 1 долар станом на 10.04.2014р. становить 757910,48 грн. та судовий збір в сумі 3441,00 грн.

12.12.2022 відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця. Згідно вказаної постанови з ОСОБА_2 вирішено стягнути винагороду приватного виконавця у розмірі 6468,81 дол. США (ШБ) в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент виконання зобов`язання та 344,10 грн.

Не погоджуючись з даною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1404-VIII).

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону №1403-VIII передбачає, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403-VIII).

На виконання статті 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок №643).

Відповідно до пункту 19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

При цьому, частиною третьою статті 45 Закону №1404-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

З аналізу положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403-VIII слідує, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Також, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

При цьому право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.03.2020 у справі №260/801/19, від 10.09.2020 у справі №120/1417/20-а, від 27.04.2021 у справі №580/3444/20, від 03.06.2021 у справі №640/17286/20 та від 26.08.2021 у справі №380/6503/20.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною сьомою статті 31 Закону №1403-VIII передбачений обов`язок приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, у якій має бути наведено розрахунок та зазначено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відтак, суд дійшов висновку, що винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є не правом, а обов`язком приватного виконавця.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження.

Отже, саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №420/6845/18.

Щодо визначення суми винагороди приватного виконавця зазначеної в оскаржуваній постанові суд зазначає таке.

Статтею 533 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Судом встановлено, що згідно із рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 18.08.2014 у справі №695/4828/13-ц сума боргу за кредитним договором становить 64688,13 доларів США, що за курсом Національного банку України за 1 долар станом на 10 квітня 2014 року становить 757910,48 грн. Аналогічна сума боргу вказана у виконавчому листі, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 10 квітня 2014 року №695/4828/13-ц.

Враховуючи приписи статті 533 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди зазначають в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У спірній постанові відповідачем визначено основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а саме 6468,81 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання (відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду в справі №761/12665/14-ц від 04.07.2018) та 344,10 грн.

Статтею 27 Закону № 1404-VIII, в редакції на момент прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, встановлено, що виконавчий збір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Отже, законодавцем визначено, що сума виконавчого збору обчислюється із суми боргу, вказаної у виконавчому документі. Проте, відповідач визначив суму виконавчого збору не відповідно до суми боргу, вказаного у судовому рішенні, а згідно із офіційним курсом Національного банку України на дату прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 04.08.2022 у справі № 580/1953/21.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин 1, 3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування спірної постанови, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при поданні позовної заяви судовий збір не сплатив, ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення у даній справі, отже судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з позивача до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у Черк.обл./тг м.Черкаси/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37930566; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA4023759; код класифікації доходів бюджету 22030101).

Керуючись статтями 12, 72-77, 242- 243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 12.12.2022 у ВП №70531082.

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у Черк.обл./тг м.Черкаси/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37930566; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA4023759; код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір в сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО