Справа № 340/5630/22
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5630/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (також відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач (через представника - адвоката Єрьоміну В.А.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Відповідача та зобов`язати виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 15.11.2019 р. по 26.05.2022 р. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у день звільнення з військової служби з Позивачем не проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачена індексація його грошового забезпечення, а тому Відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити (а.с.26-27).
Дослідивши подані сторонами документи, суд зазначає наступне.
Позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, з якої був звільнений наказом командувача Національної гвардії України від 15.11.2019 № 210 о/с (а.с.8).
Наказом від 26.12.2019 № 303 т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України з 28.12.2019 був виключений зі списків особового складу частини та з 29.12.2019 з усіх видів забезпечення (а.с.30).
В подальшому, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 року у справі №340/5876/21, яке набрало законної сили зобов`язано 31.05.2022 року, було зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 28 грудня 2019 року із застосуванням індексу споживчих цін з наростаючим підсумком, починаючи з базових місяців, якими є січень 2008 та березень 2018 року, та виплатити додаткові кошти з урахуванням сплачених.
На виконання судового рішення Відповідачем було нараховано та 26.05.2022 виплачено Позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 81862,12 грн. (а.с.9).
Вирішуючи спір, суд виходив з того, що спірні правовідносини стосуються питання проходження та звільнення з військової служби та відповідальності Відповідача за затримку розрахунку при звільненні Позивача зі служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбоця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Статтями 1, 3, 4 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) установлено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.
Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Так, Верховний Суд у постановах від 31.10.2019 у справі №825/598/17 та від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (частина 2 статті 116 КЗпП України).
Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 також вказала, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 зазначив про те, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Тому, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати належних звільненому військовослужбовцю сум у день виключення його зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди (пункт 242 Положення №1153/2008).
Таке правозастосування відповідає правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.
З 29.12.2019 Позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням у запас. У цей же день військова частина не провела з Позивачем повний розрахунок та не виплатила йому індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 28.12.2019.
Доказів того, що Позивач надав згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини без проведення усіх необхідних розрахунків, суду не надано.
На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 у справі № 340/5876/21 Відповідачем було нараховано та 26.05.2022 виплачено Позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 81862,12 грн., тобто із затримкою строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 КАС України.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Наведене вище свідчить, що суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
Таким чином, суд дійшов висновку, що у межах даних спірних правовідносинах захист порушених прав Позивача має здійснюватися у спосіб стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця.
Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок № 100).
Згідно з підпунктом "л" пункту 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктами 5, 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з п. 7 розд. I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 №745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Відтак, за правилами вищевказаного Порядку № 100 у розрахунок середньої заробітної плати для цілей визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця включаються виплати, які були нараховані йому за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, виходячи з кількості календарних днів за ці місяці.
Згідно з довідкою від 15.12.2020 № 285, наданої Відповідачем, середньоденний заробіток Позивача складає 433,50 грн. (а.с.29).
За період затримки виплати індексації грошового забезпечення (з 29.12.2019 по 26.05.2022) минуло 878 календарних днів.
Розрахований за правилами Порядку № 100 середній заробіток за цей період становить 380613,00 грн. (433,50 х 878).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц вказала, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки(прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц.
Відтак, ураховуючи те, що невиплачена Позивачу станом на день звільнення індексація грошового забезпечення є значно меншою, ніж середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин принцип співмірності.
Зокрема, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 81862,12 грн./380613,00 грн. (сума індексації грошового забезпечення/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,21.
Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 433,50 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 0,21 х 878 (днів затримки розрахунку) = 79928,73 грн..
Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути стягнутий Позивачу у розмірі 79928,73 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком Позивача.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с.4), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача відповідно до статті 139 КАС України.
Крім того, частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим суд ураховує, що Позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що Відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.
Отже, підстави зобов`язувати Відповідача подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 291, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток весь за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79928,73 грн. (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 73 копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Л.І. Хилько