Справа № 240/3240/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

08 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/3240/23

категорія 109000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лавренчук О.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Малинської міської ради Житомирської області про зупинення дії рішення від 21.12.2022 №779 «Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади»,

встановив:

До суду 07.02.2023 надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову (до пред`явлення позову) шляхом зупинення дії рішення Малинської міської ради від 21.12.2022 №779 «Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади» до моменту вирішення справи по суті.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що рішенням Малинської міської ради від 21.12.2022 №779 «Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади» затверджено Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади. Пункт 1.4 вищезазначеного Положення передбачено, що «дія даного Положення поширюється на суб`єктів господарювання та громадян, які користуються земельними ділянками, щодо яких встановлений земельний сервітут». Зазначає, що між нею та Малинською міською радою укладено договір встановлення особистого сервітуту від 25.01.2019, згідно з яким їй встановлено особистий сервітут, а тому на неї розповсюджує свою дію Положення, як наслідок, його протиправність прямо та безпосередньо порушує права як користувача земельної ділянки ОСОБА_1 . Звертаючись до суду із заявою про забезпечння позову ОСОБА_1 вважає, що рішення Малинської міської ради від 21.12.2022 №779 «Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади» по-перше містить очевидні ознаки протиправності, прийняте з перевищенням повноважень, наданих міській раді чинним законодавством України та безпосередньо порушує її права як користувача земельної ділянки; по-друге Малинською міською радою вже було застосовано процедуру, встановлену рішенням №779 та підготовлено акт про визначення та відшкодування збитків власнику земельної ділянки щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади №14, що відповідно може мати наслідком його затвердження та стягнення суми грошових коштів. Однак, в разі визнання протиправним та скасування рішення №779, буде істотно ускладнено виконання рішення суду, оскільки грошові кошти згідно зазначеного акту мною та іншими суб`єктами - сервітуаріями вже будуть сплачені, як наслідок їх повернення буде можливе виключно в судовому процесі.

Суд, ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї документами, дійшов висновку, що її розгляд не потребує отримання додаткових пояснень від заявника та додаткових доказів.

Отож, у зв`язку з відсутністю необхідності заслухати пояснення заявника та отримати від неї додаткові докази для вирішення питання щодо забезпечення позову, із врахуванням достатності доказів для розгляду заяви про забезпечення позову, вказана заява розглянута судом без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд, при вирішенні питання про забезпечення позову, враховує наступне.

Приписами ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 вказаної норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених приписів Закону вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, ст.150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Пунктом 1 ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 року у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 року у справі № 640/18007/18.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 (справа №705/4587/17) сформулював правову позицію, згідно з якою в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд акцентує, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить зупинити дію рішення Малинської міської ради від 21.12.2022 №779 «Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади»

Відтак, фактично метою звернення до суду із відповідною заявою є зупинення дії рішення відповідача, законність чи протиправність якого може бути предметом дослідження за результатами судового розгляду по суті.

В обґрунтуванням заяви ОСОБА_1 зазначила, що без застосування заявлених заходів забезпечення позову ефективний захист порушених прав буде неможливим, оскільки Малинською міською радою вже було застосовано процедуру, встановлену рішенням №779 та підготовлено акт про визначення та відшкодування збитків власнику земельної ділянки щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади №14, що відповідно може мати наслідком його затвердження та стягнення суми грошових коштів. Однак, в разі визнання протиправним та скасування рішення №779, буде істотно ускладнено виконання рішення суду, оскільки грошові кошти згідно зазначеного акту мною та іншими суб`єктами - сервітуаріями вже будуть сплачені, як наслідок їх повернення буде можливе виключно в судовому процесі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

З аналізу положень пункту 2 частини другої статті 150 КАС України випливає, що особа, яка звертається із заявою про забезпечення позову повинна довести, яким чином оскаржуваним нормативно-правовим актом порушуються її права, тобто вказати на безпосередні, конкретні права, які мають бути реальними та індивідуально вираженими.

Посилання особи на можливе порушення її прав в майбутньому, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову за викладених позивачем доводів та обставин цієї справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 420/12710/20.

Суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_1 не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та як наслідок, відсутності правових підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Лавренчук