Справа № 600/4013/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 600/4013/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецької області №2400-1706-8/38084 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на пільгових умовах по Списку №1 на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати написання заяви про призначення пенсії, а саме з 26.10.2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Стосовно віку, досягнення якого, на думку позивача, дає їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, вказано, що порядок призначення пенсії за Списком №1 встановлений одночасно нормами різних законів: пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В названих законах міститься розбіжність стосовно вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 48 років за частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з цим позивач вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню саме той закон, який найбільш сприятливий для неї, тобто Закон України «Про пенсійне забезпечення», у порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а також виходячи з гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, що у свою чергу забезпечить правову визначеність у спірних відносинах. Таким чином, у зв`язку із тим, що станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком а пільгових умовах за Списком №1 їй виповнилось 45 років, то вона має право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, не погоджуючись із позовними вимогами, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Заява ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року про здійснення перерахунку пенсії із переходом на інший вид пенсії за списком №1 за принципом екстериторіальності була передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким рішенням №205 від 28 жовтня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку із переходом на інший вид пенсії по віку за списком №1. Згідно з положеннями статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місця, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. На підставі викладеного, у зв`язку з недосягненням віку, передбаченого пунктом 1 частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах. Тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року з метою з`ясування позиції позивача щодо заміни неналежного відповідача (з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області) чи щодо залучення до справи співвідповідача (Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області), для встановлення дійсних обставин даної справи призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін на 11 січня 2023 року о 12 год. 30 хв.

Від представника позивача надійшла заява, в якій він просив залучити до справи співвідповідача, а саме Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника.

Ухвалою суду від 11 січня 2023 року судом залучено Головне управління Пенсійного фонду у Полтавській області до участі у даній справі як співвідповідача. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 01 лютого 2023 року о 10 год. 30 хв.

Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 11 жовтня 2017 року призначення пенсії особам. які мали право на пенсію з віком на пільгових умовах та працювали на відповідних посадах, відбувається на підставі положень статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Норми вказаної статті на даний час не змінені, неконституційними не визнавалися, є чинними та відповідно підлягають до застосування. Що стосується посилання позивача на рішення конституційного суду України від 23 січня 2020 №1-6/2020, то зазначеними рішенням визнано неконституційними положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 №213-VIII. Після прийняття рішення Конституційним судом від 23.03.2020 зміни до Закону №1058-IV не внесені та немає порядку виконання даного рішення. Таким чином, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неврегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з паспортом громадянина України НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач з 01 жовтня 2010 року переведена на посаду медичної сестри гамматерапевтичного апарату АГАТ Р-1-У в Радіологічне відділення блоку закритих ізотопів на 1,0 ставки. Дана посада дає право на пільгову пенсію за списком №1.

01 березня 2019 року назву посади змінено на «сестра медична гаматерапевтичного апарату АГАТ-Р1-У». Дана посада дає право на пільгову пенсію за списком №1.

Відповідно до змісту довідки про характер виконаних робіт або умови праці, як дають право на оформлення пільгової пенсії, виданої Обласним комунальним некомерційним підприємством «Буковинським клінічним онкологічним центром» 10 червня 2021 року №1247, ОСОБА_1 працює на посаді сестри медичної гама терапевтичного апарата «АГАТ-Р1-У» з 01 жовтня 2010 року, згідно наказу від 01 жовтня 2010 року №22-Пв структурного підрозділу променевої терапії обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», в шкідливих умовах, як працівник, зайнятий повний робочий день з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, по теперішній час. В зоні іонізації працює повний робочий день, інших робіт не виконує. Згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» розділу ХХІІ РОБОТИ З РАДІОАКТИВНИМИ РЕЧОВИНАМИ ТА ДЖЕРЕЛАМИ ІОНІЗУЮЧИХ ВИПРОМІНЮВАНЬ І БЕРИЛІЄМ п. 1 Роботи на підприємствах, в установах і в організаціях аб. 1 Працівники, зайняті на роботах із радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентною радіотоксичністю кількістю радіоактивних речовин, на гамма-терапевтичних апаратах, а також ремонтом устаткування в цих умовах, ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про здійснення перерахунку пенсії із переходом на інший вид пенсії по віку за списком №1.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 (смт Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 205 від 28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку із переходом на інший вид пенсії по віку за списком №1 в зв`язку із недосягненням пенсійного віку.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 09 листопада 2022 року №2400-1706-8/38084 повідомило позивача про прийняте рішення. Водночас у вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначає про наявність у позивача страхового стажу 53 роки 3 місяці. Таким чином, пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 через відсутність необхідного пенсійного віку - 50-ти років.

За таких обставин позивач звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з обставин справи, позивачу фактично було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 лише у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнають наявність у позивача необхідного для призначення пенсії за Списком №1 страхового та пільгового стажу.

Отже, спірним у даній справі є питання наявності у позивача необхідного пенсійного віку, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку №1.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок призначення пенсії, у тому числі на пільгових умовах, встановлений Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, доповнено Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.».

Відповідно до статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ (далі Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Крім цього, абзацом 2 статті 13 Закону №1788-ХІІ також установлено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Таким чином, Конституційним Судом України визнано неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Водночас Конституційним Судом України встановлено, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні №1-р/2020).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то такі явно суперечать одна одній.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Наведене є правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20 з подібних правовідносин, яку суд враховує при вирішенні цього спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказана правова позиція також наведена і у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року по справі №320/4339/20.

Аналогічної позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 17 січня 2022 року у справі № 600/3117/21-а, від 03 травня 2022 року у справі №600/4236/21а з подібних відносин.

З огляду на викладене та беручи до уваги висновки Верховного Суду у справі №360/3611/20 та №320/4339/20, в даних спірних відносинах підлягають застосуванню норми пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, згідно з якими право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах виникає по досягненню 45 років.

Таким чином, з урахуванням наведеного, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недосягнення пенсійного віку, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 45 років, який є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Оскільки у позивача наявний необхідний страховий та пільговий стаж, що визнається відповідачами, а право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виникає у 45 років, які позивач досягнув на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, то суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення до відповідача із відповідною заявою 26 жовтня 2022 року ( частина перша статті 45 Закону №1058-ІV).

Тому, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 26 жовтня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених пенсійних прав позивача у даних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

У поданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області понесені нею судові витрати в сумі 4142,40, які складаються із судового збору в сумі 992,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3150,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до квитанції №2455-4712-4159-1442 від 17 листопада 2022 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 992 гривні 40 коп.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким було прийнято незаконне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді судового збору в розмірі 992 гривні 40 коп.

Поряд з цим згідно поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецької області відзиву, останній просить суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача судових витрат по справі, в саме: витрат на правову допомогу.

Вказане суд розцінює як клопотання про зменшення судових витрат.

Клопотання обґрунтовано безпідставністю вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3150,00 грн, оскільки вказана сума є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Поряд з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подав.

Так, право відповідача на звернення до суду з таким клопотанням передбачено частиною шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідно до частини першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3150,00 грн, позивачем надано:

- Договір про надання правової допомоги від 11 листопада 2022 року, укладений між адвокатом Божеску Г.В. та Білецькою Л.С.;

- акт прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 11.11.2022 року від 17 листопада 2022 року;

- квитанцію про оплату послуг №04 від 11 листопада 2022 року, згідно якої адвокатом Божеску Г.В. прийнято від ОСОБА_1 за надання правової допомоги гонорар в сумі 3000,00 грн;

При цьому, як вбачається з акту прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 11.11.2022 року від 17 листопада 2022 року, сума 3150,00 грн складається з:

- 1050,00 грн - ознайомлення із рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 09.11.2022 року, довідкою ОКНП «Буковинський клінічний онкологічний центр від 10.06.2021 року, трудовою книжкою, довідкою за результатами перевірки дотримання проведення атестації робочого місця від 29.11.2019 року, висновком державної експертизи щодо якості проведення атестації від 07.10.2014 року (пункт 1);

- 700,00 грн ознайомлення із нормативними документами та судовою практикою з розгляд позовних заяв осіб, які мають право на пільгову пенсію на рішення пенсійного органу (пункт 2);

- 1400,00 грн підготовлено проект позовної заяви до Чернівецького окружного адміністративного суду (пункт 3).

Проаналізувавши зміст Договору про надання правової допомоги № 28/2022 від 11 листопада 2022 року (зокрема, пункт 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.8 розділу 1, пункти 4.1, 4.2, 4.3 розділу 4 Договору) та надані заявником акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанції про оплату послуг, суд вважає про підтвердження сплати позивачем адвокату витрат на суму 3000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Водночас суд зазначає, що підготовка представником позивача даної позовної заяви (згідно Акту від 17.11.2022 року ОСОБА_1 за це сплачено адвокату 1400,00 грн) включає і ознайомлення з оскаржуваним рішенням, і ознайомлення з документами щодо обставин справи, і ознайомлення з нормативними документами та судовою практикою з розгляду аналогічних позовних заяв. Тобто, є тими логічними і послідовними діями, що передують написанню й подачі позову до суду.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність доцільності сплати позивачем адвокату коштів у сумі 1750 грн за дії, наведені у пунктах 1 та 2 Акту прийому-передачі виконаних робіт від 17 листопада 2022 року.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із складністю справи (дана справа в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є нескладною та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження) та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (під час судового оскарження рішень відповідача представником позивача було лише написано й подану до суду позовну заяву), беручи до уваги, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є пропорційним до предмета спору, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн.

Відтак, стягненню на користь позивача підлягає сума 1400,00 грн як витрати на професійну правничу допомогу, що були сплачені ОСОБА_1 за складення адвокатом даної позовної заяви. При цьому варто зауважити, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області, яким було прийнято незаконне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28 жовтня 2022 року №205 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26 жовтня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ), відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (м. Полтава, вул. Соборності, 66, код ЄДРПОУ 1397927).

Суддя О.П. Лелюк