Справа № 140/15972/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 140/15972/21 пров. № А/857/15578/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Сеника Р. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Волдінер Ф.А.), ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьк 01 липня 2022 року у справі №140/15972/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

20.12.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - Управління), просила скасувати податкову вимогу від 07 вересня 2021 року №0-0321 на суму 55 203,84 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення форми Ф №0-0321 від 12 квітня 2021 року на суму 4 019,86 грн та форми Ф №0-0321 від 12 квітня 2021 року на суму 51 167,21 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки надіслано позивачу рекомендованим повідомленням про вручення, такі вручені 28 квітня 2021 року, однак не оскаржувались позивачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку і залишаються ним не сплаченими в повному обсязі, а тому, є узгодженими. Суд першої інстанції вказав, що з метою погашення податкового боргу позивачу надіслано податкову вимогу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 07 вересня 2021 року форми «Ф» №0-0321 із загальною сумою боргу станом на 06 вересня 2021 року 55 203,84 грн., яка отримана позивачем 24 вересня 2021 року, що підтверджується копіює поштового повідомлення про вручення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ДПС у Волинській області правомірно сформовано оскаржувану податкову вимогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що податкова вимога надіслана передчасно, оскільки відповідні ППР позивач не отримувала. Скаржник вказує, що в оскаржуваній податковій вимозі не зазначено за який період стягується борг та в який бюджет слід його сплатити. Скаржник зазначає, що висновки суду першої інстанції є суперечливими.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 07 вересня 2021 року контролюючим органом сформована податкова вимога №0-0321 із загальною сумою податкового боргу ОСОБА_1 станом на 06 вересня 2021 року 55 203,84 грн., з яких податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки 55187,07 грн., земельний податок з фізичних осіб 16,77 грн.

Вважаючи вказану податкову вимогу протиправною, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної вимоги, (далі - ПК України) податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку і виникнення податкового боргу.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що сума боргу, визначена у спірній вимозі, складалася із несплачених сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку. При цьому, вказані коди класифікації доходів бюджету щодо кожного з податків.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної податкової вимоги, вказує на порушення Головним управлінням ДФС в області процедури доведення до відома ОСОБА_1 наявності заборгованості, а саме не надіслання будь-якого податкового повідомлення-рішення на адресу позивача із визначенням належної до сплати суми боргу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 12.04.2021 контролюючим органом винесені: податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-0321 згідно з яким загальна сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік становить 4019,86 грн.; податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-0321, згідно з яким загальна сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік становить 51167,21 грн.

Такі повідомлення-рішення направлені на поштову адресу ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримано 28.04.2021 (а.с.28).

Належні та допустимі докази неотримання вказаних повідомлень-рішень позивачем, оскарження таких в адміністративному та/чи судовому порядку в матеріалах справи відсутні, судами першої та апеляційної інстанції не здобуті.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує такі до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

В межах спірних правовідносин необхідним є встановлення факту отримання платником податків податкових повідомлень-рішень, а, отже, конкретної календарної дати узгодження визначених в них грошових зобов`язань та своєчасної несплати.

Важливим є дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок контролюючого органу щодо виставлення податкового повідомлення-рішення, його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до вимог статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно з пунктом 287.9 статті 287 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі (пункт 45.1 статті 45 ПК України).

Для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають: відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи; повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення; відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податкові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях форми «Ф» від 12.04.2021 №0-0321 та №0-0321, набули статусу узгоджених, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності формування оскаржуваної податкової вимоги.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення контролюючим органом оскаржуваної податкової вимоги, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у справі №140/15972/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник