Справа № 460/551/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 460/551/21 пров. № А/857/17098/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Дудар О.М., повне судове рішення складено 28.03.2022) у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у сумі 16145,92грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що за результатами службового розслідування за фактом безпідставного нарахування грошових коштів встановлено, що з вини відповідача здійснена переплата грошового забезпечення (виплата премії) військовослужбовцям, які скоїли грубе порушення військової дисципліни. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Військова частина НОМЕР_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.04.2016 №78 капітана служби по мобілізації ОСОБА_1 , заступника командира 2 роти охорони по роботі з особовим складом, звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №31 від 15.03.2016 з військової служби в запас відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 01 липня 2015 року №570-VІІІ "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо звільнення від призову на військову службу під час мобілізації окремих категорій педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників", з 11.04.2016 виключено зі списків складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.192).

З 23.10.2017 по 24.11.2017 у Військовій частині НОМЕР_1 проведено аудит фінансово-господарської діяльності частини, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2017 №300.

За результатами проведеного внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.09.2015 по 23.10.2017 складено звіт від 08.12.2017 №234/1/31/71 (далі аудиторський звіт).

Згідно аудиторського звіту за період, який підлягав перевірці, встановлено та документально підтверджено фінансові порушення, зокрема щодо дотримання посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 вимог ст.32 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України при нагородженні військовослужбовців грошовими преміями.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.02.2018 №94 у "Про призначення службового розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів", у Військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування, за результатом якого складено акт службового розслідування №34, затверджений 02.04.2018 тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 .

Актом зафіксовано неправомірні дії колишнього тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 роти охорони капітана ОСОБА_1 , який в порушення вимог п.31.6 Інструкції про порядок грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 21.08.2008 №260, не подав рапортів про позбавлення премії солдатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що потягнуло виплату останнім премії в загальній сумі 16145,92грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.08.2020 №166 "Про результати службового розслідування" помічнику командира з правової роботи наказано підготувати позов до суду на капітана ОСОБА_1 на суму заподіяної шкоди.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини четвертою статті другої Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XІV (далі Статут).

Відповідно до частини другої та четвертої вступу Статуту визначено, що Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 4 Статуту визначено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з ст.ст.26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок №608).

Згідно п.7 Порядку №608 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі".

Підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані приписами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР).

Положення №243/95-ВР втратило чинність у зв`язку із набуттям чинності Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX), тобто з 31.10.2019.

Згідно п.1 Положення №243/95-ВР за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Пунктом 2 Положення № 243/95-ВР передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до п.3 Положення № 243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно п.4 Положення №243/95-ВР, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 31 Положення №243/95-ВР встановлено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Аналіз наведених норм Положення №243/95-ВР да підстави для висновку про те, що істотними підставами притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків є: заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди, при цьому наявність наведених обставин встановлюється шляхом проведення розслідування.

Апеляційним судом встановлено, що під час проведення службового розслідування встановлено неефективні управлінські рішення капітана служби по мобілізації, заступника командира роти по роботі з особовим складом 2 роти охорони, ОСОБА_1 , а саме: останнім не подано рапортів про позбавлення премії солдатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які скоїли грубе порушення військової дисципліни, що потягнуло виплату останнім премії в загальній сумі 16145,92грн.

Солдат ОСОБА_2 24.02.2016 виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння (акт медичного обстеження від 24.02.2016 №404).

Солдат ОСОБА_3 24.02.2016 виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння (акт медичного обстеження від 24.02.2016 №403).

Доказів оскарження результатів службового розслідування матеріали справи не містять, на обґрунтування відзиву на позовну заяву - відповідачем суду не подано.

Відтак, позивачем доведено факт заподіяння відповідачем матеріальної шкоди на суму 16145,92грн, що підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів звертає увагу на посилання позивача на визначений на момент виникнення спірних правовідносин безспірний порядок відшкодування матеріальної шкоди шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки п.32 Положення №243/95-ВР регулює стягнення у зазначений спосіб матеріальної шкоди зі звільнених з військової служби військовослужбовців, яких на момент звільнення вже було притягнуто до матеріальної відповідальності (шляхом видання відповідного наказу тощо).

У спірних правовідносинах службове розслідування було проведено після звільнення позивача з військової служби.

З 31.10.2019 Положення №243/95-ВР втратило чинність у зв`язку із набуттям чинності Законом №160-IX, який підлягає застосуванню в частині врегулювання звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно зі ст.12 Закону №160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Необхідною умовою для притягнення звільненої зі служби особи до матеріальної відповідальності шляхом подання відповідного позову до суду (у разі якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби) є доведений факт відмови особи від добровільного відшкодування завданої шкоди.

Жодних доказів на підтвердження пропозиції Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 16145,92грн в добровільному порядку та відмови останнього від добровільного відшкодування позивачем суду не надано, вказаних фактів не доведено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що звернувшись з позовом до відповідача у цій справі, позивач діяв не на підставі, та не у спосіб, визначений Законом №160-IX, що є порушенням критерію, встановленого п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 року у справі №460/551/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська