Справа № 300/2836/22
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2836/22 пров. № А/857/15468/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.;

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.;

за участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у справі № 300/2836/22 (головуючий суддя Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася у Івано-Франківський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ Голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС від 22.12.2021 року №15-к «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 »; попередження Голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 10.01.2021 року та наказ Голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС від 14.02.2022 року №1-к «Про вивільнення ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує на те, що Голова комісії з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС Сав`юк В.В. не мав належних прав для видання наказів №15-к «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 22.12.2021, «Про звільнення ОСОБА_1 » від 14.02.2022 №1-к, оскільки Івано-Франківська митниця ДФС на даний час не здійснює жодної діяльності у сфері митної справи та перебуває у стані припинення, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2011 №704 «Про затвердження порядку здійснення заходів пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» голова комісії не має повноважень скасовувати накази та приймати накази щодо поновлення прцівників на роботі, чим порушив право ОСОБА_1 на працю та не створив належних умов для виконання її посадових обов`язків, відповідно до ч. 2 та 4 ст. 43 Конституції України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Івано-Франківської митниці ДФС України (вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005, ) про визнання протиправними і скасування рішень - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на нього.

Скаржниця просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував та не обґрунтував документи подані до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про її звільнення, не дав належної оцінки цим документам, що були складені з численними порушеннями вимог Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 року №55, та безпідставно зазначив, що у попередженні про наступне вивільнення позивачки від 10.01.2021 року є описка в даті видачі. Також апелянт звертає увагу на те, що наказ №1-к від 14.02.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » виданий Івано-Франківською митницею ДФС є неправомірним, оскільки фактичне поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснено не уповноваженою особою, яка не є суб`єктом призначення згідно п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VІІІ та порушено процедуру видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 . З огляду на зазначені обставини справи, позивачка вважає, що наявні усі обставини та докази протиправного її звільнення та підстави для задоволення її апеляційної скарги.

Також, ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції клопотання про заміну в адміністративній справі №300/2836/22 відповідача: Івано-Франківську митницю Державної фіскальної служби України (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 159, ) на відповідачів її правонаступників Галицьку митницю Державної митної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) та Державну митну службу України (, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г).

Суд апеляційної інстанції розглянувши зазначене клопотання дійшов висновку, що у задоволенні такого слід відмовити, оскільки позивачкою не надано підтвердження відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що Івано-Франківська митниця ДФС України (Код ) припинила свою діяльність і не може бути стороною у справі №300/2836/22.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом Івано-Франківської митниці ДФС України від 04.12.2018 №603-к на підставі частини 2 статті 87 закону України «Про державну службу» з 21.06.2017 припинено державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС.

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправним, скасування наказу №603-к від 04.12.2018; поновлення з 21.06.2017 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС України; стягнення середньомісячного заробітку за період з 21.06.2017 по 04.12.2018 в сумі 203830,48 грн.; стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік в сумі 14942,46 грн.; стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.12.2018 по 03.01.2019 в сумі 11111,06 грн.; стягнення моральної шкоди в сумі 80000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 у справі №300/64/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправним, скасування наказу №603-к від 04.12.2018, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку, компенсацій за відпустку, за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківської митниці ДФС №603-к від 04.12.2018 «Про припинення державної служби». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 в справі №300/64/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС задоволено частково, скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 по справі №300/64/19 в частині задоволення позовних вимог. У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року по справі №300/64/19 залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №300/64/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.0.04.2021 у справі №300/64/19 позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу № 603-к від 04.12.2018, про поновлення на посаді, про стягнення заробітної плати за період з 21.06.2017 по 04.12.2018 в сумі 203830 грн., стягнення компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 рік в сумі 14942,46 грн., стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.12.2018 по 03.01.2019 в розмірі 11111,06 грн., стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 80000 грн задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківської митниці ДФС від 04.12.2018 року за № 603-к «Про припинення державної служби». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 05.12.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 в справі №300/64/19 апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №300/64/19 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста Івано-Франківськ-центральний Івано-Франківської митниці ДФС з 05.12.2018 року. Ухвалено у вказаній частині нову постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 21.06.2017 року. У решті рішення суду залишено без змін.

Наказом голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 22.12.2021 №15-к позивача поновлено на посаді начальника відділу митного оформлення « 1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 21.06.2017.Надалі на адресу позивача направлено попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 .

Наказом голови комісії з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 » від 14.02.2022 №1-к припинено державну службу та звільнено з 15.02.2022 ОСОБА_1 з посади начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ центральний» Івано-Франківської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності штату державних службовців.

Не погодившись із зазначеними вище наказами голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС Сав`юка В., позивачка звернулась до суду першої інстанції з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення по даній справі, суд першої інстанції покликається на те, що у відповідача були наявні усі правові підстави для прийняття оспорюваних наказів у зв`язку з реорганізацією Івано-Франківської митниці ДФС.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо прийняття наказу головою комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС від 22.12.2021 року №15-к «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 » ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Приписами частини 2 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника за пункту2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Виконання рішення в частині поновлення на роботі складається з правового оформлення поновлення на роботі, що має полягати у виданні відповідного розпорядчого документу яким на підставі судового рішення буде скасовуватися розпорядження про звільнення, та у виправленні відповідних записів у трудовій книжці.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 в справі №300/64/19 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 21.06.2017 року.

13.08.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №300/64/19 щодо поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС (, адреса: м. Івано-Франківськ, вул. К.Данила,20) з 21.06.2017 року.

Головою комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №300/64/19 видано наказ «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 22.12.2021 №15-к, яким скасовано наказ Івано-Франківської митниці та поновлено позивача на посаді начальника відділу митного оформлення « 1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 21.06.2017, який разом з супровідним листом направлений на адресу позивача.

Слід звернути увагу на те, що у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 в справі №300/64/19 надана оцінка щодо поновлення ОСОБА_1 саме на посаді на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 21.06.2017 року відповідно, що і було зроблено головою комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС Сав`юком В.

Як наслідок, позовна вимога позивачки про скасування наказу «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 22.12.2021 за №15-к є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо наказу Голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС від 14.02.2022 року №1-к «Про звільнення ОСОБА_1 » слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Згідно пункту 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» №889-VIII державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом№889-VIII. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом..

Отже спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України.

Статтею 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у визначених випадках.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42 1, частин першої, другої і третьої статті 49 2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби є Закон України «Про державну службу» №889-VIII.

Станом на момент початку процедури реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС Закон України «Про державну службу» №889-VIII не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу. Тобто, діяли загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що визначені КЗпП України.

Загальною нормою (частина 2 статті 40 КЗпП України) передбачено, що звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частини 4 статті 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Наказом Івано-Франківської митниці ДФС України від 04.12.2018 №603-к на підставі частини 2 статті 87 закону України «Про державну службу» з 21.06.2017 припинено державну службу ОСОБА_1 .. Наказом голови комісії з проведення реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС «Про виконання постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 22.12.2021 №15-к позивачку поновлено на посаді начальника відділу митного оформлення « 1 митного поста «Івано-Франківськ-центральний» Івано-Франківської митниці ДФС з 21.06.2017.

Надалі наказом голови комісії з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 » від 14.02.2022 №1-к припинено державну службу та звільнено з 15.02.2022 ОСОБА_1 з посади начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ центральний» Івано-Франківської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності штату державних службовців.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що впродовж перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем положення Закону №889-VIII у взаємозв`язку з нормами КЗпП України, які встановлюють процедуру звільнення державних службовців, у тому числі і у зв`язку з реорганізацією державного органу, зазнали змін та змінили порядок вивільнення державних службовців.

У редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII передбачав, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

При цьому частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII у даній редакції було унормовано, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (абзац перший). Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (абзац другий).

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року №117-IX (далі Закон №117-IX), який мав на меті спрощення порядку прийняття на державну службу та розширення підстав її припинення з метою швидкого та ефективного перезавантаження державної влади в Україні.

Внаслідок цих законодавчих змін у частині першій статті 87 Закону №889-VIII (у редакції підпункту 53 пункту 6 розділу I Закону №117-ІХ) виокремлені дві підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої);

- ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої).

Законом №117-ІХ були також виключені положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, які стосувалися застосування до державних службовців законодавства про працю та допускали звільнення з підстав реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.

Цим же Законом № 117-ІХ стаття 40 КЗпП України доповнена частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12 грудня 2019 року № 378-IX (далі Закон № 378-IX), пунктом 2 розділу І якого стаття 49-2 КЗпП України після частини п`ятої доповнена новою частиною такого змісту: «Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону № 889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу.

13 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX (далі - №440-IX), підпунктом в) пункту 106 розділу І якого частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення». У зв`язку з цим абзаци перший - третій вважати відповідно абзацами другим - четвертим.

Верховним Судом було сформовано правову позицію з приводу застосування у подібних правовідносинах положення Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме у справах №640/11024/20, №380/3646/20, №380/3551/20, №380/3389/20, №380/3435/20, №380/3654/20, №380/4357/20, №380/3547/20, №380/3833/20, №380/3269/20, №380/3754/20 дійшов до висновку, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у державному органі.

У вище наведених постановах Верховний Суд підкреслив, що вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу», на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із реорганізацією, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а відтак вважає доводи позивача про недодержання відповідачем норм Кодексу законів про працю України помилковими.

При цьому, норми статті 87 Закону України «Про державну службу» не скасовувались та неконституційними не визнавались, а відтак немає підстав вважати, що відповідач діяв неправомірно, не запропонувавши позивачу вакантну посаду державної служби, оскільки це є правом, а не обов`язком.

Також слід зазначити, що внесення таких послідовних змін до Закону №889-VIII та КЗпП України, якими законодавець визначав особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, зокрема, в частині строку попередження про наступне вивільнення, процедури звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, ознайомлення із попередженням про наступне вивільнення, а так само і видання спірного наказу, у цій справі врегульована положеннями Закону №889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами №117-IX та №440-IX).

Визначальним моментом встановлення події з якої слід визначати початок настання правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби, є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення, адже саме на етапі вручення попередження і виникають правовідносини, пов`язані із припиненням державної служби.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в межах спірних правовідносин вручення попередження про наступне вивільнення є подією/фактом, на момент якого повинен застосовуватися закон, під час дії якого вони настали або мали місце.

З матеріалів справи встановлено, що головою комісії з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС позивачку відповідно до абзацу 1 статті 49-2 КЗпП України попереджено про наступне вивільнення із займаної посади та направлено попередження поштовим зв`язком з рекомендованим повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_3 .

У матеріалах справи міститься супровідний лист та повідомлення про наступне вивільнення ОСОБА_1 з зазначенням у них дати 10.01.2021 року (а. с.15-16).

Щодо посилання апелянтки як на одну з підстав неправомірності прийняття наказу про звільнення невірно вказаної дати в повідомленні про наступне вивільнення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно приписів статті 9-1 Закону №889-VIII, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина перша). Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (частина друга). Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів (частина третя). Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (частина четверта).

Враховуючи направлення відповідачем попередження про наступне вивільнення на адресу ОСОБА_1 , яке отримано нею 13.01.2022, Івано-Франківською митницею ДФС дотримано передбаченого законодавством порядку повідомлення позивача про його наступне вивільнення.

Зі змісту наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 14.02.2022 №1-к слідує, що у ньому вказано підставу для його видання (попередження про наступне вивільнення, у якому окреслено, що воно надається у зв`язку з реорганізацією Івано-Франківської митниці ДФС) та чітко зазначено підстави звільнення (пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII), в наказі зазначено дату припинення трудових відносин.

Зазначений наказ від 14.02.2022 №1-к відповідає вимогам, визначеним Типовою інструкцією з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55, містить зазначення обов`язкових реквізитів, вказівку на підставу його видання «попередження про наступне вивільнення від 10.01.2022» та причини і підстави звільнення (у зв`язку з реорганізацією Івано-Франківської митниці ДФС).

Врахувавши зазначені норми законодавства України, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянтки про процедурні порушення відповідачем під час вивільнення та неправомірність прийняття наказу від 14.02.2022 №1-к є безпідставними.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про відсутність повноважень у голови комісії з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС видавати наказ про поновлення на посаді, звільнення з державної служби та повідомлення про наступне вивільнення ОСОБА_1 , оскільки його повноваження обмежені лише діями щодо ліквідації (реорганізації) даного органу, надаючи оцінку обґрунтуванням позивача щодо неправомірності наказів, які прийняті на думку позивача не правомочною на те особою, суд зазначає наступне.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 (далі Порядок №1074).

Порядком затверджено заходи, що здійснюються представниками державних органів, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються, а також членами комісії з реорганізації ДФС, що є представниками інших центральних органів виконавчої влади відповідно до вимог Постанови №1074.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну Фіскальну службу шляхом поділу (пункт 1 постанови).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 установлено, зокрема, що Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, дiяльнiсть якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 за №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» затверджено Положення про Державну податкову службу України та Положення про Державну митну службу України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 за №227 Державна митна служба, її територіальні органи виконують встановлені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами функції та повноваження органів доходів і зборів до внесення до таких актів відповідних змін у частині, що стосується повноважень Державної митної служби, її територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, у тому числі Галицьку митницю Держмитслужби. Також реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно вказаного додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 за №858 Івано-Франківську митницю ДФС приєднано до Галицької митниці Держмитслужби.

На виконання вказаної постанови ДФС України, керуючись Цивільним кодексом України та Порядком №1074, видано наказ від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», пунктом 4 якого визначено тримісячний строк для проведення реорганізації митниць ДФС, зокрема і Івано-Франківської митниці ДФС.

Згідно з пунктом 1 наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію Івано-Франківської митниці ДФС.

Пунктом 2 цього наказу утворено Комісію з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС. Пунктом 4 цього наказу визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Наказом ДФС України від 24 березня 2020 року № 14-рг «Про внесення змін до деяких наказів ДФС» внесено зміни до наказу від 25 листопада 2019 року № 30-рг, замінивши слова «три місяці» словами «шість місяців» в пункті 4 цього наказу.

Отже, відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру реорганізації, створено комісію з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС, яка є незавершеною і на момент розгляду справи.

Наказом Державної фіскальної служби України від 17.12.2021 №55-РГ ОСОБА_3 призначено головою комісії з реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частинами 1, 3, 4 статті 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію .

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи ( комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється . Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи ( комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Отже, за приписами Цивільного кодексу України відповідні комісії діють не від власного імені, а від імені юридичної особи як її орган.

Водночас відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV, єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

При цьому, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Кінцевим етапом в процедурі ліквідації підприємства є внесення державним реєстратором до Реєстру даних про проведення реєстрації припинення юридичної особи шляхом ліквідації, про що видає ліквідатору (голові ліквідаційної комісії) повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV).

З аналізу вище вказаних норм вбачається, що реорганізація Івано-Франківської митниці ДФС була розпочата, а комісія з реорганізації приступила до виконання обов`язків з дати внесення запису про реорганізацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Івано-Франківська митниця ДФС (ідентифікаційний код 39640261) на момент розгляду справи у суді першої інстанції перебувала в стані припинення. Керівником організації був ОСОБА_4 .. Головою комісії з припинення або ліквідатором - Сав`юк В. В. (а. с. 85).

Зважаючи на відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Івано-Франківська митниця ДФС (), перебувала в стані припинення, а тому голова комісії з реорганізації прийняв наказ про поновлення та звільнення ОСОБА_1 ..

Взявши до уваги викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача були наявні правові підстави для видання оспорюваних наказів та повідомлення про наступне вивільнення позивача у зв`язку з реорганізацією, а відповідно таке вказує на наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з 15.02.2022.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229 ч. 4, 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у справі № 300/2836/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 року.