Справа № 160/17302/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Візард ЛТД" до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000153/1 від 16.09.2022 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000450 від 15.09.2022 р.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16.09.2022 р. відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000153/1. Відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів за митою декларацією №UA110130/2022/015836 була скоригована, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000450. Позивач вважає, дані спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення безпідставними та такими, що не відповідають нормам Митного кодексу України, стосовно визначення митної вартості товарів та оформленого з порушенням Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 року №598.
Позивач зазначає, що в жодному документі, які ним надані не було розбіжностей щодо вартості товару, тому митний орган не мав підстав для витребування додаткових документів. Крім того, митна вартість товарів, заявлених до митного оформлення, була визначена декларантом за методом 1 (основний), тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції) та підтверджена документами, які не мали розбіжностей стосовно вартості товару. Тому за результатами опрацювання документів відповідач, на думку позивача, дійшов хибних висновків, що у поданих документах містяться розбіжності, а також надані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання ухвали суду 05.12.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень ст.337 МКУ, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п.3 ст.53 МКУ). Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю про що зазначено у ході проведення консультації шляхом направлення електронних повідомлень митниці декларанту, відсутність у додатково наданих в рамках процедури консультації документах відомостей, що спростовують зазначені розбіжності, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до частини 6 статті 54, частини 2 статті 58 МКУ. У зв`язку з неможливістю застосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних (ст.59 МКУ) та подібних (ст.60 МКУ), посадовою особою послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості. Митна вартість товару, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару, співставного з оцінюваним з урахуванням опису, країни походження, виробника, умов поставки та випущеного у вільний обіг за резервним методом визначення митної вартості за ЕМД №UA401030/2022/009235 від 29.08.2022 р. на рівні 0.260626 Євро/кг. У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято рішення про коригування митної вартості від 16.09.2022 р. №UA110130/2022/000153/1. Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості №UA110130/2022/000153/1 від 16.09.2022 р. та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000450 прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив на позову заяву до теперішнього часу не скористався.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Судом встановлено, що 15.09.2022 р. декларантом, діючого в інтересах ТОВ «Фірма «Візард ЛТД», до митного посту «Слобожанський» Дніпровської митниці для митного оформлення було заявлено товар, який був переміщений через митний кордон України на підставі міжнародної товаротранспортної накладної CMR №785111, за Контрактом №06/06/22 від 06.06.2022 р. укладеного з SC COLORICIO, EU VAT/EORI No GIF: RО31423329 (продавець) та ТОВ «Спіка Інвест» (покупець), на виконання договору комісії №1 від 01.04.2022 р., за яким ТОВ «Спіка Інвест» є комісіонером та діє в інтересах ТОВ «Фірма «Візард ЛТД», комітента.
Згідно з положеннями частини 1 договору №06/06/22 від 06.06.2022 р., предметом договору є продаж-купівля солі харчової відповідно до рахунків-інвойсів. Загальна сума контракту 100 000 Євро. Пунктом 4.2 розділу 4 договору перебачено, що умови поставки зазначаються у інвойсі, який є не невід`ємною частиною даного договору. Згідно з розділом 5 договору №06/06/22 від 06.06.2022 р., ціна товарів які є предметом цього договору зазначаються в інвойсах на кожну партію окремо. Оплата здійснюється згідно рахунку/інвойсу, перед відвантаженням товару. Відповідно до фактури-інвойсу №487 від 12.09.2022 р. сторони узгодили поставку товару - «сіль харчова 23 палети, мішок 25 кг/23 000 кг в мішках. Ціна 220 euro за т». Продавцем включено до вказаної фактури-інвойсу витрати на завантаження у розмірі 50 Євро та витрати на митне оформлення в країні експорту у розмірі 60 Євро. Умови поставки - EXW Satu Mare. Загальна сума відповідно до фактури-інвойсу №487 - 5 170 Євро. Додатковою угодою №1 від 06.06.2022 року сторони доповнили контракт №06/06/22 від 06.06.2022 року умовами: Вантажоотримувачем товару за контрактом є ТОВ «Фірма «Візард ЛТД».
З метою митного оформлення ввезених на територію України товарів: сіль столова, харчова, не розчинена у воді, придатна для споживання людьми, упакована в мішки по 25 кг - 23 т не призначено, не модифіковано для військового використання, декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товарів за ціною договору (контракту) надано до митного оформлення митну декларацію №UA110130/2022/015836 з наступними документами: сертифікат якості (Certificate of quality) від 12.08.2022 р.; рахунок-проформа (Proforma invoce) №919 від 09.06.2022 р.; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoce) №487 від 12.09.2022 р.; автотранспортна накладної (Road consignment note) №785111 від 12.09.2022 р.; платіжне доручення №10 від 16.06.2022 р.; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5 від 12.09.2022 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №06/06/22 від 06.06.2022 р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 06.06.2022 р.; внутрішній договір (контракт) №01 від 01.04.2022 р.; договір (контракт) на перевезення №1 від 07.09.2022 р.; декларація-інвойс №487 від 12.09.2022 р.; митна декларація країни відправлення 22RОСJ7810Е0061301 від 12.09.2022 р.; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів UA110130/2022/015836 від 15.09.2022 р.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень ст.337 МКУ, відповідачем встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п.3 ст.53 МКУ).
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч.5 ст.54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст.53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також декларанта додатково повідомлено, що згідно ч.6 ст.53 МКУ, декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Як зазначає у відзиві відповідач, у відповідь на повідомлення митниці позивачем надіслано лист про помилки у митній декларації №б/н від 15.09.2022 р., сертифікат якості від 26.07.2022 р. та скаргу №1 від 16.09.2022 р. в якій декларантом зазначено щодо неможливості надання інших додаткових документів протягом 10-денного терміну.
На підставі виявлених розбіжностей 16.09.2022 р. відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000153/1, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів за митою декларацією №UA110130/2022/015836 була скоригована, а також відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000450.
Декларант позивача скористався наданим правом і спірний товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання за ЕМД від 16.09.2022 року №UA110130/2022/016028.
Правомірність та обґрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Статтею 49 МКУ визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 ст.58 МКУ, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до ч.3 ст.318 МКУ митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 50 МКУ визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1 статті 51 МКУ встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст.52 МКУ декларант, який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 МКУ передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті відповідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.
Згідно з ч.1 ст.53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.1, 2 ст.54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МКУ передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
В силу частин 1-3 статті 55 МКУ, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 МКУ, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Згідно з ч.3 ст.53 МКУ, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Підставою для здійснення коригування митної вартості в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (2-r (резервного методу)) стали висновки митного органу про ненадання позивачем відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не надання документів на вимогу митного органу. Відповідач обґрунтував такі висновки наступним:
- згідно з інформацією, за поданою електронною митною декларацією від 15.09.2022 р. №UA110130/2022/015836 в режим ІМ 40 декларантом заявлено товар «Сіль столова, харчова», що поставляється на комерційних умовах поставки EXW м.Satu Mare (Румунія) на виконання умов контракту імпортера ТОВ «ТОВ «СПІКАІНВЕСТ» з продавцем товару «SC COLORICIO SRL» (Румунія). Виробником товару декларантом заявлено компанію «DADAKARIDES SALT S.A.» (Румунія). Поставка товару здійснюється на комерційних умовах EXW Satu Mare (Румунія). Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс - 2010) за терміном EXW, Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару. Відповідно до умов поставки EXW покупець несе всі види ризиків та всі витрати по переміщенню товару з території Продавця. Декларантом для підтвердження витрат на транспортування відповідно до частини 2 статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до вимог частини 1-2 статті 52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою;
- згідно пункту 5.2 наданого Декларантом зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.06.2022 № 06/06/22 оплата здійснюється згідно рахунку/інвойсу, перед відвантаженням товару. У наданому до митного оформлення рахунку - фактурі від 12.09.2022 р. №487 фактурна вартість товару складає 5 170 EUR (220 EUR за тонну), згідно до наданого банківського платіжного документу від 16.06.2022 р. №10 передплата за товар складає 13 860 EUR. Згідно графи 70 вищевказаного банківського платіжного документу призначення платежу здійснювалося за контрактом від 06.06.2022 р. №06/06/22 та рахунком - проформою від 09.06.2022 р. №919. У рахунку - проформі від 09.06.2022 р. №919 ціна за тонну товару складає 230 EUR, що на 10 EUR відрізняється від ціни за тонну товару у рахунку - фактурі від 12.09.2022 р. №487. Також у рахунку - фактурі від 12.09.2022 р. №487 існує посилання на контракт 06.06.2022 р. який до митного оформлення не надано;
- згідно наданого декларантом договору - заявки на перевезення від 07.09.2022 р. №1- ставка за перевезення складає 2 100 EUR за курсом НБУ на день завантаження авто;
- згідно CMR від 12.09.2022 №785111 завантаження товару було здійснене 12.09.2022 р., у перерахунку на курс НБУ станом на 12.09.2022 р. 2 100 EUR складає 77 093.52 грн., згідно наданому рахунку на перевезення від 12.09.2022 р. №5 сума перевезення складає 76 965 грн.
Щодо підтвердження транспортних витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з умовами контракту купівлі-продажу товарів №06/06/22 від 06.06.2022 р. поставка товарів здійснюється на умовах вказаних у інвойсі, який є невід`ємною частиною даного договору.
Сторонами контракту погоджено умову поставки EXW Satu Mare.
EXWангл. Ex Works, або Франко завод (...назва місця) термін Інкотермс 2000, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
Так, на підтвердження транспортних витрат були надані такі документи: рахунок-фактура (інвойс) №487 від 12.09.2022 р.; автотранспортна накладна №785111 від 12.09.2022 р.; платіжне доручення №10 від 16.06.2022 р.; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5 від 12.09.2022 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №06/06/22 від 06.06.2022 р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 06.06.2022 р.; внутрішній договір (контракт) №01 від 01.04.2022 р.; договір (контракт) на перевезення №1 від 07.09.2022 р.; декларація-інвойс №487 від 12.09.2022 р.;
Згідно з заявою SC COLORICIO SRL від 15.09.2022 р. у інвойсах №486 від 12.09.21 та №487 від 12.09.22 було допущено помилку в номері контракту, вказано номер - 06.06.2022 р., замість - 06/06/2022 від 06.06.2022 р.
Відповідно до фактури-інвойсу №487 від 12.09.2022 р. продавцем включено витрати на завантаження у розмірі 50 Євро та витрати на митне оформлення в країні експорту у розмірі 60 Євро. Відповідно до платіжного доручення №10 від 16.06.2022 р. здійснено оплату розмірі 13 860,00 Євро на підставі контракту №06/06/2022 від 06.06.2022 року, інвойс №919 від 09.06.22.
Щодо доводів відповідача про виявлені розбіжності у ціні за тонну вказану в рахунку-проформі та у рахунку-фактурі, суд зазначає таке.
У пункті 5 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів №06/06/22 від 06.06.2022 р. сторони погодили, що ціна товарів, які є предметом цього договору зазначається в інвойсах на кожну партію окремо, оплата здійснюється згідно рахунку/інвойсу, перед відвантаженням товару.
Крім того, у позові позивач зазначив, що рахунок-проформа є пропозицією, що містить зобов`язання продавця поставити товар за вказаним курсом та датою. Рахунок-фактура є рахунком, що відображає суму, що належить до сплати покупцем. Рахунок-проформа використовується для створення продаж, а рахунок-фактура використовується для підтвердження продажу. Рахунок-проформа надається продавцем на запит покупця до розміщення замовлення. На відміну від рахунку-фактури, що видається продавцем покупцю з проханням сплатити поставлений товар.
В свою чергу, рахунок-проформа у міжнародній комерційній практиці, документ, виписаний до того, як стає відомою повна інформація про товари; містить відомості про ціну товару, але не є розрахунковим документом (не виконує головної функції рахунку як платіжного документа), бо він не містить вимоги про сплату зазначеної в ньому суми; може бути виписаний на ще не відвантажений товар, щоб повідомити покупця про основні характеристики товару.
Щодо виявлених розбіжності у витратах на перевезення, суд вказує на наступне.
Так, ставка за перевезення у розмірі 2 100,00 Євро у перерахунку на курс НБУ станом на 12.09.2022 р. (36,7112 грн.) складала 77 093,52 грн. Проте, в наданому рахунку на перевезення від 12.09.2022 р. №5 загальна сума склала - 76 965,00 грн., різниця склала 126 грн.
Суд вважає, що дані розбіжності не є суттєвими та не є підставою для коригування заявленої митної вартості товарів, а лише надає митному органу право витребувати у позивача додаткові документи, перелік яких визначений у частині 3 ст.53 МКУ.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
За таких обставин, документи подані позивачем на підтвердження митної вартості товарів мають всю необхідну інформацію для підтвердження числових значень складових частин митної вартості та ціни, що була фактично сплачена за товари та методу її визначення згідно з положеннями ст.58 МКУ.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МКУ. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч.3 ст.318 МКУ, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно з Законом України від 15.02.2011 року №3018-/Т "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, вказане узгоджується з проголошеними у статті 8 МКУ принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.
Таким чином, факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Відповідна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах №21-262а 12 від 11.09.2012 року та №21-91а12 від 29.05.2012 року.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі №809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості товарів, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що при винесені рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000153/1 від 16.09.2022 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000450, відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, передбачені чинним законодавством, з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, тому судовий збір у розмірі 2 841 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд -
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000153/1 від 16.09.2022 р.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000450 року, винесену Дніпровською митницею.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма