Справа № 200/6079/21
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 200/6079/21

адміністративне провадження № К/990/3151/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу Київської міської прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №200/6079/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, керівник Київської міської прокуратури Кіпер Олег Олександрович, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Київської міської прокуратури, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, керівник Київської міської прокуратури Кіпер Олег Олександрович, в якому просив стягнути середній заробіток без утримання податків й інших обов`язкових платежів за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі №200/8598/20-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 19.02.2021 року по 09.08.2021 рік у розмірі 144196,12 грн. (згідно з уточненням позовних вимог).

29 вересня 2021 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Київської міської прокуратури (місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9; код ЄДРПОУ 0290019) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі №200/8598/20-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 19 лютого 2021 року по 09 серпня 2021 року у розмірі 144196 (сто сорок чотири тисячі сто дев`яносто шість гривень) 12 копійок з утриманням податків і інших обов`язкових платежів.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської прокуратури (місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9; код ЄДРПОУ 0290019) .

В решті позовних вимог відмовлено.

На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції Київською міською прокуратурою подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 26 січня 2023 року.

У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права у подібних правовідносинах без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 липня 2020 року у справі № 809/1466/15 та від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, конкретного висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Проте, в касаційній скарзі не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, відповідач не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах № 809/1466/15, № 320/3271/19, розглянутих Верховним Судом, є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, а також умов та періодів застосування правових норм.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Отже, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Так, у справі № 809/1466/15, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, предметом спору було визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У справі № 320/3271/19 - визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Натомість у розглядуваній справі предметом спору є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення.

Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також в касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження відповідач зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду з питань застосування статей 21, 24, 236 КЗпП України, статті 16 Закону України «Про прокуратуру» у справах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. При цьому, зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Проте, подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги вказавши, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Таким чином, у касаційній скарзі обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС скаржник не навів.

Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду неодноразово викладалися висновки у справах з подібними правовідносинами щодо питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, зокрема, у постановах від 27 листопада 2019 у справі №802/1183/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17.

У касаційній скарзі відповідач фактично викладає обставини справи та цитує норми КАС України, КЗпП України та Закону України №1697. В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги, наведені безвідносно до предмета спору та висновків апеляційного суду.

Подаючи касаційну скаргу, скаржником не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктами 1, 3 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міської прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №200/6079/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, керівник Київської міської прокуратури Кіпер Олег Олександрович, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова