Справа № 280/6735/22
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року Справа № 280/6735/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Деревянко А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ),

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; )

про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.09.2022 року № 12 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу, із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періодів з 01.07.1998 року по 21.11.2000 року, з 22.11.2000 року по 01.03.2001 року, з 02.03.2001 року по 13.12.2007 року, з 14.12.2007 року по 23.06.2011 року, з 24.06.2011 року по 08.09.2022 року, та із зарахуванням до загального страхового стажу періоду з 12.07.1985 року по 22.05.1998 року, починаючи з 07.09.2022 року.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Плужником М.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 28.11.2022 серія АР №1105506.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.09.2022 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII). Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального та страхового стажу роботи. Позивач не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що спеціальний стаж його роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії є достатнім для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

23.12.2022 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 15.09.2022 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років, яку за принципом екстериторіальності передано на розгляд до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області. За наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідачем 1 прийнято рішення №12 від 21.09.2022, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з тим, що на дату звернення у позивача відсутній стаж за вислугу років, також до страхового стажу не зараховано період з 12.04.1985 по 22.05.1998 (робота в колгоспі). Також неможливо зарахувати періоди роботи позивача на станції Запоріжжя 1 структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця», зазначені в довідці від 09.09.2022 №236, оскільки така довідка не відповідає вимогам додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637). Також звертає увагу суду на те, що призначення пенсії є дискреційною функцією Пенсійного фонду. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

27.12.2022 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до прийнятого рішення, страховий стаж позивача складає 26 років 08 місяців 26 днів, спеціальний стаж роботи відсутній. Для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Неможливо зарахувати довідку від 09.09.2022 № 236 в підтвердження стажу роботи за вислугу років, так як надана довідка не відповідає Додатку 5 до Порядку №637. Також, що стосується страхового стажу позивача під час роботи в колгоспі, відповідач 1 звертає увагу на те, що всі записи в трудовій книжці завіряються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу чи спеціально уповноваженою правлінням колгоспу особи та печаткою. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

15.09.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII.

Рішенням від 21.09.2022 №12, прийнятим ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років та зазначено, що право на пенсію за вислугу років мають робітника локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, при досягненні пенсійного віку: чоловіки 55 років, і на 11.10.2017 року не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі та страхового стажу 26 років 6 місяців. Вік заявника 55 років. Стаж за вислугу років на дату звернення відсутній. Загальний стаж складає 26 років 8 місяців 26 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 12.04.1985 року по 22.05.1998 року робота в колгоспі. Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку зокрема вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. Також неможливо зарахувати довідку від 09.09.2022 року № 236, оскільки вона, не відповідає додатку № 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом пункту 16 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі статтею 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII (у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Згідно з пунктом «а» статті 55 Закону №1788-XII (у редакції Закону №213-VIII та Закону №911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

04.06.2019 рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII.

Відповідно до абзацу 2 вищевказаного рішення положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 04.06.2019 положення пункту «а» частини 1 статті 55 Закону №1788-XII діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами №213-VIII, №911-VIII, а саме: «Право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі».

Як встановлено судом, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.09.2022 прийнято рішення про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років як працівнику локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

При цьому, за здійсненим органом Пенсійного фонду розрахунком, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 26 років 8 місяців 26 днів; стаж за вислугу років на дату звернення - відсутній.

Отже, спірним у даній справі є наявність у позивача необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 55 Закону №1788-XII.

У позовній заяві наголошено на тому, що позивач має більш ніж 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи. Такі доводи позивача ґрунтуються на тому, що до його спеціального стажу роботи безпідставно не зараховано період роботи з 01.07.1998 року по 21.11.2000 року, з 02.03.2001 року по 13.12.2007 року, з 24.06.2011 року по 08.09.2022 року на посаді складача поїздів; з 22.11.2000 року по 01.03.2001 року, та в період з 14.12.2007 року по 23.06.2011 року на посаді помічника складача поїздів на станції Запоріжжя 1 структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця»

Надаючи оцінку таким аргументам, суд виходить з того, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №212/4534/16-а (2-а/212/136/16).

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.10.2019 у справі №348/2249/16-а, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону №1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією (трудова книжка та (або) уточнюючі довідки).

Суд зазначає, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 :

- 01.07.1998 по 21.11.2022 переміщений складачем поїздів ІІІ розряду (нак.№41 о/с від 01.07.1998);

- 22.11.2000 по 01.03.2001 переведений помічником складача поїздів (нак.№546 о/с від 22.11.2000);

- 02.03.2001 по 13.12.2007 переведений складачем поїздів V розряду (нак. №48 о/с від 02.03.2001);

- 14.12.2007 по 23.06.2011 переведений помічником складача поїздів ІV розряду (нак. №92 о/с від 13.12.2007)

- 24.06.2011 по 08.09.2022 переведений складачем поїздів V розряду (нак. №41 від 24.06.2011).

Відповідні обставини також підтверджуються довідкою № 236 від 09.09.2022, виданою станцією Запоріжжя-1 Придніпровської залізниці, відповідно до якої позивач працював повний робочий день на станції Запоріжжя І структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» у вищезазначені періоди. Також у довідці зазначено, що вона складена відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також звертає увагу на те, що списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992, визначено право на пенсію за вислугу років складачам поїздів. Професія помічник складача поїздів у цьому Списку відсутня.

Однак відповідно до п.3 Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 № 25 «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років», відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

З огляду на наведені норми в їх сукупності, суд вважає, що професії складач поїздів, помічник складача поїздів відносяться до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, та період роботи на вказаній посаді підлягає зарахуванню в трудовий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбаченої ст. 55 Закону №1788-XII.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07.02.2019 у справі № 235/4148/17.

З огляду на викладене, суд зазначає, що, оскільки в трудовій книжці позивача вказано про його роботу у період 01.07.1998 року по 21.11.2000 року, з 02.03.2001 року по 13.12.2007 року, з 24.06.2011 року по 08.09.2022 року на посаді складача поїздів; з 22.11.2000 року по 01.03.2001 року, та в період з 14.12.2007 року по 23.06.2011 року на посаді помічника складача поїздів, яка включена до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, то вказаний період роботи ОСОБА_1 безпідставно не зарахований до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи вищенаведені записи у трудовій книжці, доводи відповідача про те, що неможливо зарахувати періоди роботи зазначені в довідці від 09.09.2022 року № 236, оскільки вона, не відповідає додатку № 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, судом відхиляються.

В контексті вищенаведеного, суд також звертає увагу на те, що за змістом пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, крім іншого: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проаналізувавши наведені норми права, суд дійшов висновку про те, що виконуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган Пенсійного фонду в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом роз`яснення порядку підтвердження страхового стажу та витребування необхідних документів для призначення пенсії, передбачених законодавством.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що при прийомі документів для призначення пенсії за вислугу років, пенсійний орган повідомляв позивача про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів, у тому числі для підтвердження стажу роботи за період з 01.07.1998 року по 21.11.2000 року, з 02.03.2001 року по 13.12.2007 року, з 24.06.2011 року по 08.09.2022 року на посаді складача поїздів; з 22.11.2000 року по 01.03.2001 року, та в період з 14.12.2007 року по 23.06.2011 року на посаді помічника складача поїздів.

З огляду на вказане, посилання відповідача на недоліки наданої позивачем довідки, як на підставу для не зарахування до спеціального трудового стажу періоду роботи позивача 01.07.1998 року по 21.11.2000 року, з 02.03.2001 року по 13.12.2007 року, з 24.06.2011 року по 08.09.2022 року на посаді складача поїздів; з 22.11.2000 року по 01.03.2001 року, та в період з 14.12.2007 року по 23.06.2011 року, за наявності відповідних записів у трудовій книжці позивача та за відсутності факту повідомлення позивача про необхідність до оформлення документів від органу, що призначає пенсію, є безпідставними та суперечать принципу належного урядування щодо повного, всебічного та обґрунтованого розгляду документів позивача, необхідних для призначення пенсії.

Відтак, відповідач 1 безпідставно не зарахував до стажу позивача за вислугу років періоди роботи з 01.07.1998 року по 21.11.2000 року, з 02.03.2001 року по 13.12.2007 року, з 24.06.2011 року по 08.09.2022 року на посаді складача поїздів; з 22.11.2000 року по 01.03.2001 року, та в період з 14.12.2007 року по 23.06.2011 року на посаді помічника складача поїздів.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 12.07.1985 по 22.05.1998 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

В якості підстави для відмови в зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, зазначених періодів трудової діяльності позивача, відповідачем 1 у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 21.09.2022 №12 зазначено, що неможливо зарахувати до загального страхового стажу стаж роботи в колгоспі в період з 12.04.1985 по 22.05.1998 року, оскільки основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку зокрема вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або у разі відсутності в ній відповідних записів. Трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства в якому набуто стаж або довідкою правонаступника.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 30.08.1985 ОСОБА_1 прийнятий до членів колгоспу «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області (Прот.11 від 12.07.1985), звільнений з членів колгоспу «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області відповідно до поданої заяви (ст. 38 КЗпП України) за власним бажанням згідно (Пр.№7 від 22.05.1998).

У трудовій книжці також містяться відомості про трудову участь позивача в суспільному господарстві, а також про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював у колгоспі «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області:

- за 1985 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік 51, при встановленому мінімумі 51;

- за 1986 рік - 1987 рік проходив військову службу, що підтверджується відповідно до військового квитка № НОМЕР_3 від 24.10.1985;

- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 240, при встановленому мінімумі 250,

- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 290, при встановленому мінімумі 305,

- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 290, при встановленому мінімумі 308,

- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 290, при встановленому мінімумі 290,

- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 290, при встановленому мінімумі 290,

- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 270, при встановленому мінімумі 305,

- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 270, при встановленому мінімумі 315,

- за 1995 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 270, при встановленому мінімумі 342,

- за 1996 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 270, при встановленому мінімумі 309,

- за 1997 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 270, при встановленому мінімумі 294,

- за 1998 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік 112.5, при встановленому мінімумі 112.5.

Отже, позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в суспільному господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не відповідають фактичним обставинам, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (обрахунку) пенсії.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Також, як вже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 12.07.1985 по 22.05.1998 здійснював трудову діяльність у колгоспі «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області, при цьому позивач відпрацював за вказаний період часу кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік в повному обсязі, окрім 1986-1987 рік (у зв`язку з проходженням військової служби), що підтверджується трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 від 30.08.1985.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 12.07.1985 по 22.05.1998 у колгоспі «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області до страхового стажу позивача, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.09.2022 № 12 про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує, що обчислення спеціального та страхового стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за вислугу років з 07.09.2022, оскільки задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, може призвести до не відповідного розрахунку стажу за вислугу років та страхового стажу позивача.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 15.09.2022 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

При цьому, відповідний обов`язок необхідно покласти на відповідача 1 як на суб`єкта, уповноваженого приймати рішення за заявою позивача від 15.09.2022 за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку 22-1.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 необхідно відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 132, 139, 143, 241 246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 12 від 21.09.2022, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років від 15.09.2022, подану ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області: місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, .

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 03.02.2023.

Суддя М.О. Семененко