Справа № 400/5801/22
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2023 р. № 400/5801/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Фульги А.П.,розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Військової частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповіда - 1 ) та Військової частини НОМЕР_2 (відповідач - 2) про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" згідно поданого рапорту від 14.11.2022 року та зобов?язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення, яким достроково розірвати Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського (старшинського) складу без номера та без дати та звільнити позивача згідно поданого рапорту від 14.11.2022р.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.22 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Позивачем недоліки були усунуті в установлений судом строк.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін та встановив строк для надання відзиву на позовну заяву.

Військова частина НОМЕР_2 надала відзив на позовну заяву просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідно до вимог абзацу 12 п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, на які посилається у своєму рапорті позивач, які проходять військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період звільняються із військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовся трьох і більше дітей віком до 18 років. Дана підстава розповсюджується лише на військовослужбовців, які проходять військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період.

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 за контрактом осіб

сержанського складу про що сам вказує в позові, важливим є те, що підстави для звільнення для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а саме з моменту оголошення мобілізації - протягом розумного строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту ведення воєного стану - до оголошення демобілізації, вказані у п.3 ч.5 ст.26 ЗУ №2232-ХІІ., тому позовні вимоги вважає безпідставними і такими які не підлягають задоволенню.

Від Військової частини НОМЕР_1 відзив на позовну заяву не надходив.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 24.07.2020року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського (старшинського) складу (категорія військовослужбовців) з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 строком на 3 роки.

Згідно наказу від 24.07.2020р. №132-РС був призначений на посаду командира бойової машини - командира відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу від 13.09.2022р. №256 призначений на посаду головного сержанта мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 .

14.11.2022 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами, на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-X "Про військовий обов?язок і військову службу" (зі змінами) в зв?язку з тим, що на його утриманні знаходяться троє дітей віком до 18 років.

Згідно посвідчення НОМЕР_3 про багатодітну родину від 30.03.2018 року на утриманні позивача знаходяться діти: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, проаналізувавши матеріали справи, діюче законодавство дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог зважаючи на наступне.

Згідно з п.2 ч. 3 "Контракту" контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов?язок і військову службу" та Положенням "Про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України".

Стаття 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-X "Про військовий обов?язок і військову службу" передбачає підстави звільнення з військової служби.

Позивач, при написанні рапорту про звільнення, посилався на абз.12 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України №2232-X "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зазначав, що на його утриманні знаходяться троє дітей віком до 18 років. Слід зазначити, що дана підстава для звільнення на нього не розповсюджується, вона стосується лише військовослужбовців які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом із числі резервістів в особливий період. Позивач же проходить службу за контрактом осіб сержантського складу.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити наступне.

При вирішенні питання звільнення позивача, при існуванні певних підстав, він міг підпадати під дію п.3 ч.5 ст 26, яка передбачає випадки звільнення з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації. Серед інших випадків даною частиною статті визначено випадок розірвання контракту у зв`язку з вихованням дитини, якій не встановлено інвалідність, хворої на певний перелік хвороб, що підтверджується документом, виданим лікарсько - консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Позивачем було додано до справи витяг з медичної документації сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому зазначено тяжку хворобу. Але, як було зазначено вище даний документ не може бути підставою для звільнення позивача, в даному випадку повинен бути документ виданий лікарсько - консультативною комісією закладу охорони здоров`я.

Тяжке захворювання позивача, встановлене довідкою військово - лікарської комісії від 27.01.2021р. №168, також не надає підстав для розірвання контракту, так як згідно даної довідки він не придатний до військової служби у морській піхоті, але придатний до військової служби. І, як було зазначено вище, його згідно наказу від 13.09.2022р. № 256 він був визнаний таким, що здав посаду командира 2 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 та його було призначено на посаду головного сержанта мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, зважаючи на те що позивач при поданні рапорту на звільнення шляхом розірвання контракту просив звільнити його за статтею, яка на нього не розповсюджується, а інших підстав для його звільнення не існує, позиція позивача є такою, що не грунтується на законодавстві України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачі діяли в межах та на виконання приписів законодавства України.

Відповідно до ч. 1. ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до норм ст.139 КАС України, покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ,Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суддя А. П. Фульга