Справа № 520/2063/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 р.Справа № 520/2063/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.08.21 по справі №520/2063/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "СТРОЙТРАНСАВТО"

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 році ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській обл.), в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській обл. №2, №2 від 02.04.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що він є єдиним учасником та засновником ТОВ «Стройтрансавто», у відношенні якого були видані оскаржувані ППР ГУ ДПС у Харківській обл. від 02.04.2019 №2, №2. Вказав, що результати господарської діяльності, які впливають на розмір та правильність обчислення та сплату податків та зборів, безпосередньо впливають на розмір прибутку підприємства та, як наслідок на право учасника такого Товариства на розподіл такого прибутку. Отже, існує чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права, а метою заявлених позовних вимог є усунення перешкод у здійсненні права.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є засновником ТОВ «СТРОЙТРАНСАВТО».

Фахівцями ГУ ДФС у Харківській обл. проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙТРАНСАВТО" (податковий номер 32563469) з питань дотримання вимог податкового законодавства України за взаємовідносинами з ТОВ «Лімна-Груп» (податковий номер 40227917) за період лютий травень 2017 року щодо показників декларації з податку на додану вартість та показників фінансової звітності, їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, ТОВ «Альп-Ресурс» (податковий номер 40227896) за січень, квітень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість та показників фінансової звітності, їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік.

12.03.2019 ГУ ДФС у Харківській обл. результати перевірки викладені в акті №755/20-40-14-12-11/32563469, яким встановлено порушення завищення податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ 166754,75 грн, у т.ч. у січні 2017 року у сумі 34362,59 грн, у лютому 2017 року у сумі 26600,00 грн, у березні 2017 року у сумі 25800,00 грн, у квітні 2017 року у сумі 79992,16 грн, чим порушено п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями); не нарахування податкових зобов`язань при реалізації товарів іншим особам на загальну суму ПДВ 166754,75 грн, у т.ч. у січні 2017 року у сумі 34362,59 грн, у лютому 2017 року у сумі 26600,00 грн, у березні 2017 року у сумі 25800,00 грн, у квітні 2017 року у сумі 79992,16 грн., чим порушено п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.201.7, п.201.10 ст. 201 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями); п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 297775,20 грн, в тому числі за квітень 2017 року 80116,00 грн, за травень 2017 року - 217659,20 грн, що призвело: до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі 236141,00 грн., в т.ч. за квітень 2017 року на суму 80116,00 грн., за травень 2017 року на суму 156025,00 грн; до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 61634,00 грн. за травень 2017 року.

02.04.2019 на підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення: №2, яким ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) всього у розмірі 354211,50 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 236141,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 118070,50 грн.;№2 від 02.04.2019, яким ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 61634,00 грн.

Не погодившись із вказаними ППР позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані ППР №2, №2 від 02.04.2019 винесені щодо ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" правомірно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Перевіряючи правомірність винесених ППР колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України, (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 22.1 ст.22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами п. 44.2 ст. 44 ПК України платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № № 996-XIV (далі - Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За змістом ч.2 ст.9 Закону № № 996 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює норму, згідно якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почати використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Також цим підпунктом встановлено вимоги до податкової накладної. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що сума податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування має бути фактично здійснені та підтверджена належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Предметом розгляду цієї справи є встановлення правомірності винесених податковим органом ППР від 02.04.2019 №2, №2 ТОВ «Стройтрансавто» на підставі висновку про нереальність здійснених ним господарських операцій з контрагентами - ТОВ «Лімна-Груп» та ТОВ «Альп-Ресурс».

Як встановлено судовим розглядом між ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" (продавець) та ТОВ «Лімна-Груп» (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №01/02/17 від 01.02.2017, за умовами якого продавець продає, а покупець придбаває належний продавцю на підставі паспорта транспортного засобу:

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданий 15.07.2005;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданий 24.02.2006;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданий 24.02.2006;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданий 22.08.2007 р.;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданий 20.09.2007, що іменується в подальшому транспортні засоби, за ціною, визначеною п. 3.1 дійсного Договору, (а.с.41-42).

Відповідно до п.2.2. Договору, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити транспортні засоби при укладенні дійсного Договору, але не пізніше 10 днів з моменту підписання дійсного Договору.

Загальна сума транспортних засобів 314400,00 грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 52400,00 грн. (п.3.1 Договору).

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем до суду надано копії видаткових накладних №РН-000017 від 24.02.2017, №РН-00027 від 24.02.2017 та №РН- 000019 від 09.03.2017, №РН-0000010 від 31.05.2017, рахунку-фактури №СФ-0000010 від 31.05.2017 на суму 1305955,18 грн, від 03.04.2017 №СФ- 0000007.

Доказів зміни майнового стану по взаємовідносинах з ТОВ «Лімна-Груп», а саме: платіжних доручень, виписок по рахункам щодо руху коштів, оборотно - сальдових відомостей позивачем не надано.

Відповідно до п.3.3 Договору, покупець зобов`язується за власний рахунок та на свій розсуд, але не пізніше 15 днів з моменту отримання транспортних засобів у встановленому порядку поставити їх на реєстраційний облік.

Доказів на виконання вказаного пункту Договору, представником позивача до суду також не надано.

Крім того, колегія суддів зауважує, що договір скріплений печатками та підписаний збоку покупця директором ТОВ «Лімна-Груп», з боку постачальника - директором ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" А.Н. Панченко, однак вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.05.2018 по справі №753/3503/18 визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 51000,00 грн.

У вказаному вироку зазначено, що, ОСОБА_2 являвся засновником та директором ТОВ «Лімна-Груп», але фактично він підприємством ніколи не керував, реєстраційні документи ТОВ «Лімна-Груп» передав невстановленій слідству особі для подальшого використання у незаконній діяльності, надавши можливість укладати фіктивні господарські угоди та фіктивні первинні фінансово-господарські документи.

Відповідно до ч.б ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України, фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства (виключно з метою здійснення злочинної діяльності).

Беручи до уваги викледені вище правові норми та враховуючи доведеність незаконної діяльності ТОВ «Лімна-Груп», колегія судців зазначає, що таке підприємство вважається фіктивним з моменту його створення.

З огляду на викладене та враховуючи, що жодних інших документів на підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем до суду не надано, колегія суддів дійшла висновку, що реальність вчинення господарських операцій між позивачем та TOB «Лімна-Груп» відсутня, а відтак у ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Щодо господарських взаємовідносин підприємства позивача з ТОВ «Альп-Ресурс» колегія суддів зазаначає.

Як встановлено судовим розглядом між ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" (продавец) та ТОВ «Альп-Ресурс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №177/01/17 від 17.01.2017, за умовами якого продавець продає, а покупець здійснює придбання належного продавцю на підставі паспорта транспортного засобу:

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 15.07.2005;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого 26.01.2013;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_7 , виданий 18.04.2013;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 24.02.2006;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24.02.2006;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 22.08.2007;

-паспорт транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 20.09.2007, що іменується в подальшому транспортні засоби, за ціною, визначеною п. 3.1 дійсного Договору, (а.с.61-62).

Відповідно до п.2.2. Договору, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити транспортні засоби при укладенні дійсного Договору, але не пізніше 10 днів з моменту підписання дійсного Договору.

Загальна сума транспортних засобів 422400,00 грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 70400,00 грн. (п.3.1.Договору).

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем до суду надано копії видаткових накладних №ЛНА-000012 від 17.01.2017, №ЛНА-000013 від 17.01.2017, №ЛНА-000008 від 17.01.2017, №ЛНА-000019 від 17.01.2017 , №ЛНА-000020 від 17.01.2017 , №ЛНА-000006 від 17.01.2017 та №ЛНА-000004 від 17.01.2017, РН-0000001 від 17.01.2017, накладної на поверненя № ВН-0000001 від 31.01.2017, видаткової накладної РН-0000003, від 17.01.2017, накладної на повернення №ВН-0000003 від 31.01.2017., видаткової накладної РН-0000004 від 17.01.2017, видаткової накладної №ЛНА-000004 від 17.01.2017, видаткової накладної РН-0000002 від 17.01.201, накладної на повернення №ВН-0000002 від 31.01.2017, видаткової накладної ( повернення) № ВП-000011 від 31.01.2017, видаткової накладної (повернення) №ВП-0000112 від 31.01.2017, видаткової накладної (повернення) № ВП-0000114 від 31.01.2017, видаткової накладної (повернення) № ВП-0000115 від 31.01.2017,

На підтвердження факту оплати за отриманий товар ТОВ «СТРОЙТРАНСАВТО» до суду надано рахунок -фактуру №СФ-0000154 від 17.01.2017 на суму 80944,57 грн

Колегія суддів зазначає, що доказів оплати за вищезазначеними господарськими операціями та фактичної зміни майнового стану ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО", представником позивача до суду не подано та доказів вжиття заходів задля сплати коштів контрагентом позивача за придбаний товар позивачем також не надано.

Відповідно до п.3.3 Договору, покупець зобов`язується за власний рахунок та на свій розсуд, але не пізніше 15 днів з моменту отримання транспортних засобів у встановленому порядку поставити їх на реєстраційний облік.

Доказів на виконання п.3.3 Договору, представником позивача до матеріалів справи не надано.

Товарно транспортних накладних або дорожніх листів, що підтверджують факт транспортування придбаних транспортних засобів та товарів, матеріали справи також не містять.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в акті перевірки №755/20-40-14-12- 11/32563469 від 12.03.2019 контролюючим органом зазначено, що у контрагента позивача, ТОВ «Альп-Ресурс», відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання ТМЦ.

З огляду на викладене та враховуючи, що жодних інших документів на підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем до суду не надано, колегія суддів дійшла висновку, що реальність вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Альп-Ресурс» відсутня, а відтак у ТОВ "СТРОЙТРАНСАВТО" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Враховуючи наведені вище правові норми та те, що позивачем не доведено реальності проведення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Альп-Ресурс» та ТОВ «Лімна-Груп» колегія суддів дійшла висновку, що ППР ТУ ДПС у Харківській обл.№2, №2 від 02.04.2019 винесено правомірно, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо його скасування.

Доводи апеляційної скарги що оскаржувані ППР порушують, зачіпають права та законні інтереси позивача є слушними та самі по собі не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, враховуючи вище зазначені обставини.

Враховуючи те, що апелянтом не зазначено будь-яких доказів на спростування обґрунтуваності оскаржуваних постанов податкових повідомлень-рішень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення та встановлена незаконність рішення суб`єкту владних повноважень у зв`язку з порушенням процедури його прийняття, що є підставою для його скасування незалежно від наявності або відсутності повноважень для прийняття оспорюваного рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 по справі №520/2063/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 03.02.2023