Справа № 140/6278/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 140/6278/22 пров. № А/857/16321/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Дутки І.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови щодо накладення повторного штрафу за невиконання рішення суду (суддя суду І інстанції: Волдінер Ф.А.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 30 хв. 31.10.2022р. м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

23.09.2022р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень /ВПВР/ Управління забезпечення примусового виконання рішень /УЗПВР/ у Волинській області Західного міжрегіонального управління /ЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ (м.Львів) Трофимюка П.В. від 13.09.2022р. у виконавчому провадженні № 65323043 про накладення повторного штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 10200 грн. (а.с.1-8, 34).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.121-123).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ГУ ПФ України у Волинській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.126-132).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

При цьому, підставою для накладення штрафу є невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Наголошує на тому, що рішення суду в справі № 140/12155/20 виконано пенсійним органом добровільно шляхом здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці. Вказані виплати здійснюються органами ПФ України за рахунок коштів Державного бюджету України у межах виділених асигнувань бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок і підвищень, призначених за різними пенсійними програмами». Зазначене рішення суду внесено 10.02.2021р. до підсистеми Єдиного реєстру рішень, виконання яких гарантується державою для погашення заборгованостей, що утворилися внаслідок невиконання рішень судів (реєстраційний номер 92424).

Під час примусового виконання рішення суду пенсійний орган надав державному виконавцю документальне підтвердження відсутності коштів на виплату заборгованості згідно рішення суду в справі № 140/12155/20 та відсутності реальної можливості виконати таке рішення.

На момент винесення спірної постанови про накладення штрафу бюджет ПФ України на 2022 рік не затверджений.

Також згідно усталеної судової практики невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Отже, згідно матеріалів справи рішення суду в цій частині не виконано боржником з поважних та незалежних від нього причин, що унеможливлює застосування до нього штрафу за невиконання судового рішення.

Твердження відповідача щодо ненадання боржником державному виконавцю доказів вжиття заходів щодо повного виконання рішення суду не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наданими відповідачем матеріалами виконавчого провадження.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. в справі № 140/12155/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021р., зобов`язано позивача здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020р. перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Волинського окружного адміністративного суду № 03-56/56/20 від 11.03.2020р., рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2019р. по справі № 140/408/19, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019р. по справі № 140/408/19, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019р. по справі № 140/408/19, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення суду після набрання ним законної сили в частині перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було виконано в добровільному порядку.

Виплата нарахованої пенсії за період з 19.02.2020р. по 28.02.2021р. в сумі 716626 грн. 88 коп. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

10.02.2021р. рішення суду в справі № 140/12155/20 внесено до підсистеми Єдиного реєстру рішень, виконання яких гарантується державою для погашення заборгованостей, що утворилася внаслідок невиконань рішень судів (реєстраційний номер № 92424).

14.05.2021р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Волинській області ЗМУ МЮ (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65323043 з виконання виконавчого листа № 3347/2021, виданого Волинським окружним адміністративним судом 18.02.2021р. на підставі рішення суду від 21.10.2020р. у справі № 140/12155/20 (а.с.73, 75).

08.11.2021р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Волинській області ЗМУ МЮ (м.Львів) винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду від 21.10.2020р. у справі № 140/12155/20 (а.с.87).

Зазначену постанову позивачем було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.01.2022р. у справі № 140/14339/21 позов задоволено; постанову державного виконавця про накладення штрафу скасовано.

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2022р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено (а.с.94-99).

10.08.2022р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Волинській області ЗМУ МЮ (м.Львів) скеровано боржнику вимогу про надання інформації про виконання рішення суду (а.с.100).

Листом № 0300-0501-8/29763 від 31.08.2022р. ГУ ПФ України у Волинській обл. повторно повідомив державного виконавця про виконання рішення суду в межах покладених зобов`язань. При цьому наголосив на тому, що виплата заборгованості за період з 19.02.2020р. по 28.02.2021р. в сумі 716626 грн. 88 коп. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

В грудні 2021 року пенсійним органом направлено запит до ПФ України щодо порядку виконання рішень суду, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, згідно відповіді на який бюджетом ПФ України на 2021 рік, затв. постановою КМ України № 126 від 17.12.2021р., на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, в цілому по Україні передбачалося 360 млн.грн, які протягом першого півріччя 2021 року використано в повному обсязі.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті ПФ України на 2022 рік, який згідно із пп.1-1 п.14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України щорічно затверджується КМ України. На даний час бюджет ПФ України на 2022 рік не затверджений.

Враховуючи наведене, заборгованість, яка нарахована на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. в справі № 140/12155/20 за період з 19.02.2022р. по 28.08.2020р. в сумі 716626 грн. 88 коп., обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі) (а.с.16-17).

13.09.2022р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Волинській області ЗМУ МЮ (м.Львів) винесено постанову про накладення повторного штрафу в розмірі 10200 грн. за невиконання рішення суду (а.с.19-20).

Накладення спірного штрафу останній обґрунтовував тим, що будь-які докази включення нарахованої заборгованості до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та в порядку черговості, визначеної датою надходження судового рішення до боржника відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішення суду, затв. постановою KM України № 649 від 22.08.2018р., позивачем ГУ ПФ України у Волинській обл. не представлено.

Також позивачем не надані докази вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті пенсії перед стягувачем ОСОБА_1 , а тому такі дії кваліфіковані державним виконавцем як допущення боржником недобросовісного зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню.

Таким чином, оскільки пенсійний орган не вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої суми довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення суду, а тому є підстави для винесення повторної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано державному виконавцю та суду належних та допустимих доказів про те, що ним вживались заходи з виконання рішення суду в справі № 140/12155/20, навіть після винесення постанови про накладення штрафу від 08.11.2021р., правомірність якої підтверджена рішенням суду апеляційної інстанції від 19.05.2022р.

Суд відхилив покликання позивача на лист-відповідь ПФ України № 2800-030203-9/764 від 06.01.2022р., оскільки він носить загальний характер, а тому має опосередковане відношення до спірних правовідносин, а відтак не наділений доказовою силою у розглядуваній справі.

Отже, посилання позивача за наведених обставин на відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника для виконання судового рішення є безпідставним, оскільки позивачем не вжито дій для своєчасного надходження коштів з бюджету для виконання рішення суду.

За наведених умов питання виплати нарахованої суми невиплаченої пенсії пенсійним органом не розкрито; органу державної виконавчої служби не представлено доказів вжиття заходів зі сторони боржника для повного і своєчасного виконання рішення суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач не вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої суми довічного грошового утримання на виконання рішення суду в справі № 140/12155/20.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування поважності причин невиконання боржником судового рішення, від чого безпосередньо залежить правомірність накладення на позивача спірного штрафу.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п.1, 16 ч.2 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач наголошує на тому, що ним проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 . У результаті цього перерахунку розмір щомісячного грошового утримання з 19.02.2020р. встановлено в розмірі 107163 грн. 48 коп. та виплачується з 01.03.2021р. До цих сум також додається пенсія за особливі заслуги перед Україною в розмірі 442 грн. 25 коп.

Водночас, виплата заборгованості за період з 19.02.2020р. по 28.02.2021р. в сумі 716626 грн. 88 коп. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, тобто, відповідні кошти будуть виплачені стягувачу лише після їх перерахування на рахунок позивача відповідним бюджетним розпорядником.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення ГУ ПФ України у Волинській обл. в частині виплати заборгованості за період з 19.02.2020р. по 28.02.2021р. в сумі 716626 грн. 88 коп. за відсутності відповідного фінансового забезпечення та без фактичної наявності коштів з бюджету не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі № 757/29541/14-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується лише часткове виконання боржником судового рішення.

Зокрема, позивачем проведено з 19.02.2020р. перерахунок розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , розмір якого визначений 107163 грн. 48 коп. та виплачується з 01.03.2021р. До цих сум також додається пенсія за особливі заслуги перед Україною в розмірі 442 грн. 25 коп.

Згідно доводів апелянта рішення суду в справі № 140/12155/20 внесено 10.02.2021р. до підсистеми Єдиного реєстру рішень, виконання яких гарантується державою для погашення заборгованостей, що утворилися внаслідок невиконання рішень судів (реєстраційний номер 92424).

Виплата заборгованості за період з 19.02.2020р. по 28.02.2021р. в сумі 716626 грн. 88 коп. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Разом з тим, на момент винесення спірної постанови про повторне накладення штрафу будь-які докази того, що вказана заборгованість включена до Реєстру судових рішень (реєстраційний номер 92424), виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачуватись в порядку черговості, визначеної датою надходження судового рішення до боржника (відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затв. постановою КМ України № 649 від 22.08.2018р.), державному виконавцю зі сторони позивача не надавалися.

Окрім цього, згідно з п.10 вказаного Порядку виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Отже, погашення заборгованості з пенсійний виплат входить саме до компетенції ПФ України та його територіальних органів.

За наведених умов питання виплати нарахованої суми щомісячного грошового утримання судді у відставці пенсійним органом не розкрито; органу державної виконавчої служби не представлено доказів вжиття дієвих заходів зі сторони боржника для повного і своєчасного виконання рішення суду.

Представлений позивачем бюджет ГУ ПФ України у Волинській обл. на 2021 рік, яким підтверджується відсутність фінансування на виплату заборгованості з пенсій на виконання рішень суду (а.с.27-28), лист Департаменту пенсійного забезпечення ПФ України № 2800-030203-9/764 від 06.01.2022р. про використання бюджетних асигнувань протягом І півріччя 2021 року, який носить загальний характер без пояснення причин невиплати коштів конкретному стягувачу (а.с.29-30), не спростовують обов`язок сторони у виконавчому провадженні надавати пояснення за фактами невиконання судового рішення (п.6 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас, виплата грошового утримання судді у відставці є виплатою, яка фінансується з державного бюджету. Якщо відповідні кошти на звернення позивача не надходили з державного бюджету, тому невиконання рішення суду в цій частині може мати місце за поважних причин, які в силу діючого законодавства не залежать від позивача як пенсійного органу.

Разом з тим, в розглядуваній ситуації позивачем не представлено доказів вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті грошового утримання суддів у відставці перед стягувачем ОСОБА_1 , через що боржником допущено недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню.

Водночас, вжиття заходів для виконання судового рішення не може обмежуватися лише вчиненням пенсійним органом дій в рамках Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затв. постановою КМ України № 649 від 22.08.2018р., оскільки це свідчитиме про формальний підхід до вирішення спору.

Також вжиття таких заходів після винесення спірної постанови не спростовує правильність накладення державним виконавцем штрафу в порядку ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Звідси, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що позивач не вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої суми грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на виконання рішення суду.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, обставини, які повідомив позивач, в своїй сукупності не свідчать про реальну фінансову неможливість виконати судове рішення, оскільки невиплата в повному обсязі коштів за виконавчим документом зумовлена саме недбалістю позивача, неналежним виконанням ним своїх обов`язків.

Покликання за наведених обставин на відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення є помилковим, оскільки керівник територіального органу ПФ України не вжив дій для своєчасного надходження коштів з бюджету для виконання рішення суду, що входить в межі його повноважень.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Через призму наведених положень у розглядуваній ситуації невиконання судового рішення позивачем в частині виплати перерахованої суми грошового утримання судді у відставці на користь ОСОБА_1 , за відсутності вжиття дієвих заходів щодо забезпечення відповідного фінансового забезпечення, поступлення коштів з бюджету, слід вважати невиконанням судового рішення без поважних причин.

Такі підстави невиконання рішення суду, апеляційний суд не вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої суми грошового утримання судді у відставці не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету, однак належних та своєчасних дій для отримання такого фінансування пенсійний орган не вжив.

Таким чином, позивач не вживав залежні від нього заходи для отримання необхідних коштів з державного бюджету, тобто, не проявив достатньої розумності та обачності для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Відтак, невиконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.

Враховуючи, що позивачем не виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. в справі № 140/12155/20 в повному обсязі без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відшкодуванню на користь ГУ ПФ України у Волинській обл. не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. в адміністративній справі № 140/6278/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 06.02.2023р.