Справа № 553/3372/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 р.Справа № 553/3372/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 21.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Високих М.С., м. Полтава, повний текст складено 21.09.22 року по справі № 553/3372/21

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора патрульної поліції 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Чечиля Максима Ігоровича , Управління Патрульної поліції в Полтавській області ДПП

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду міста Полтави з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Чечиля Максима Ігоровича (далі за текстом Чечиль М. І., перший відповідач), Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі за текстом УПП у Полтавській області, другий відповідач), у якому просив:

визнати дії інспектора патрульної поліції 2-ї роти 3 батальйону УПП в Полтавській обл. ДПП капрала поліції Чечиля Максима Ігоровича щодо складання постанови серії БАА № 468599 про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП, незаконними;

визнати постанову серії БАА № 468599 про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2021 та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови з огляду на порушення відповідачем порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності (справу незаконно розглянуто на місці зупинки, без складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення підготовки до розгляду справи, з порушенням права на захист, не заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі) та за відсутності для цього підстав (позивач не мав обов`язку проходити технічний контроль свого транспортного засобу, як вантажного з масою більше 3.5 тонн, а поліцейський - перевіряти наявність у водія при собі страхового полісу, оскільки доказів вчинення водієм адміністративного правопорушення або участі водія в дорожньо-транспортній пригоді відповідачем не надано).

З огляду на вищевикладене вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню разом із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 21.09.2022 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Чечиля Максима Ігоровича, Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити: визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 468599, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неправомірність оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята за відсутності події адміністративного правопорушення в діях позивача, відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували його вину, необґрунтовано та без урахування дійсних обставин справи. При цьому, взагалі зупинка позивача поліцейським була незаконною, а транспортний засіб, яким керував позивач, таким, що не підлягав обов`язковому технічному контролю.

Відповідачі правом на подачу відзиву до суду апеляційної інстанції не скористалися.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2021 о 12 год. 36 хв. на 208 км а/д Київ-Харків-Довжанський поліцейським взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Чечилем М.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 468599, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 28.11.2021 о 11 год. 05 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський 208 км керував транспортним засобом Renault Trafic, реєстраційним номер НОМЕР_1 , який не пройшов обов`язкового технічного контроля та без чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ, 31.3 б та ст.35 Закону України «Про дорожній рух» та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП.

Позивач не погодився з вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачами наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП, вчинення яких підтверджено належними та достатніми доказами.

Так, за висновком суду, автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIC, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , не відноситься до транспортних засобів, зазначених у ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», і маючи вантажопідйомність до 3,5 тонн та перебуваючи у експлуатації більше дворічного строку, підпадає під загальне правило, встановлене ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» щодо обов`язковості проходження технічного контролю, який згідно з карткою проходження ОТК автомобілем не пройдено (а.с.47). Також, суд послався на відсутність відомостей щодо чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів на автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_1 станом на 28.11.2021 (а.с.49).

При цьому судом зазначено, що поліцейським було дотримано вимоги п.п. 9, 10 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року. Розгляд справи розпочато з представлення поліцейського, оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено ОСОБА_1 , який брав участь у розгляді справи, його права і обов`язки, суть адміністративного правопорушення, нормативний акт яким передбачено відповідальність, санкцію, яка застосовується до особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Постанову про адміністративне правопорушення проголошено особі відразу на місці розгляду справи, з роз`ясненням його права на оскарження цієї постанови та дій поліцейського, у разі незгоди з ними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР).

За пунктом 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).

За приписами пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (частина 1 статті 16 Закону України Про дорожній рух).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

З аналізу наведених норм слідує, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, посилання скаржника на те, що він мав право не пред`являти страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по справі № 127/19283/17.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 та частини 1 статті 126 КУпАП відбулося через керування позивачем автомобілем Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підлягав обов`язковому технічному контролю без своєчасного його проходження та без полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до пункту 31.3. (б) ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно з пунктом 30.2. ПДР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

Статтею 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів наведено у положеннях частини першої статті 35 Закону України «Про дорожній рух», за якими обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України" (частина друга статті 35 Закону України «Про дорожній рух»).

За визначенням, наведеним у частині сьомій статті 35 Закону України «Про дорожній рух», періодичність проходження обов`язкового технічного контролю, який для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років, становить кожні два роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі Порядок № 137), положення якого стосовно періодичності проведення обов`язкового технічного контролю повністю дублюють приписи Закону України «Про дорожній рух».

Так, пунктом 1 Порядку № 137 також встановлена періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форм власності вантажопідйомністю до 3.5 тонни із строком експлуатації більше двох років два роки.

Також, пунктом 16 частини 2 Порядку № 137 установлено, що вантажність (вантажопідйомність) транспортного засобу різниця між максимальною масою транспортного засобу (повною масою транспортного засобу) та спорядженою масою транспортного засобу, яка дорівнює масі вантажу, який можна завантажити та перевозити на транспортному засобі.

У відповідності до приписів статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III автомобіль вантажний це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

У відповідності до частин 3 та 4 статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Приписами частини 3 статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на частину 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України Про Національну поліцію поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до підпунктів 1, 4, 9 частини 1 статті 31 Закону України Про Національну поліцію поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи, зупинення транспортного засобу та застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Нормами частини 1 статті 40 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.121 (відсутність у позивача відомостей про проходження обов`язкового технічного контролю в правій верхній частині вітрового скла автомобіля) та ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення страхового полісу), було надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери (бодікамери) поліцейського, на якому зафіксовано процес розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у спірних відносинах та складання відповідної постанови серії БАА № 468599 від 28.11.2021, яку і оскаржує позивач.

Дослідивши вказані відеозаписи колегія суддів установила, що на транспортному засобі Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, під час зупинки його працівниками поліції дійсно були відсутні відомості про проходження обов`язкового технічного контролю в правій верхній частині вітрового скла автомобіля.

Відповідно до копії технічного паспорта на належний позивачу автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 12), витяг з Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України (а.с. 48) автомобіль, яким керував позивач за типом є вантажним малотонажним фургоном В з вантажопідйомністю 885 кг. (повна маса 3010 кг маса без навантаження 2125 кг) зі строком експлуатації станом на день виникнення спірних правовідносин принаймні 8 років (17.07.2013 дата реєстрації автомобіля тільки позивачем, 28.11.2021 дата винесення спірної постанови).

При цьому, жодної відмітки, яка б свідчила про належність вказаного транспортного засобу до категорії легкових автомобілів не зазначено.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 є вантажним автомобілем з вантажопідйомністю менше 3,5 тон в розумінні частини 3 статті 19 Закону України «Про автомобільний траспорт» та експлуатується позивачем з 2013 року, тобто більше ніж 2 роки, відповідно до наведених вимог частини сьомої статті 35 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Порядку № 137 вказаний автомобіль підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки, відомості про проходження якого мають бути зазначені в правій верхній частині вітрового скла.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на Вимоги щодо безпечності технічного стану та мтоди контролювання колісних транспортних засобів ДСТУ 3649:2010 Національного стандарту України, так як вказаний державний стандарт не узгоджується з вимогами Закону України «Про автомобільний транспорт», як актом вищої юридичної сили, приписами якого тип транспортного засобу «фургон» віднесено до вантажних, окрім цього, цей стандарт взагалі не призначений для визначення понять транспортних засобів, а лише визначає технічні стандарти останніх.

З витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України стосовно автомобіля Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що відомості про проходження вказаним автомобілем обов`язкового технічного контролю відсутні, що в свою чергу не заперечується позивачем у справі.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях позивача порушення пункту 31.3. (б) Правил дорожнього руху та відповідно скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 КУпАП.

Імперативні приписи абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» і пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язують осіб, що керують транспортними засобами, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виключення з цього правила встановлені у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З указаним законодавчо визначеним обов`язком водіїв корелюються встановлені пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повноваження органів Національної поліції щодо перевірки дотримання правил дорожнього руху, в тому числі в аспекті наявності у водія відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.08.2019 у справі № 524/126/17 та від 21.11.2019 у справі № 522/22180/16-а.

Згідно з роздруківкою з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 49) станом на 28.11.2021 транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 не має полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів установила, що позивач керував транспортним засобом Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП.

Згідно зі статтею 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, частина третя, статті 121, частина перша статті 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, в тому числі, за частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктом 2 розділу III зазначеної Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена оскаржувана постанова, відповідно до тексту вищевказаної постанови, була розглянута уповноваженою на то особою безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам статті 222 та узгоджується з частинами 2, 4, 5 статті 258 КУпАП.

З огляду на викладене безпідставним є посилання апелянта на обов`язковість складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього.

Дослідивши відеозаписи з нагрудної камери ОСОБА_2 колегія суддів установила, що поліцейським було вказано причину зупинки, а саме у зв`язку з відсутністю мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, що узгоджується із пунктом 30.2 ПДР України в редакції на момент винесення постанови, роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, надано час для самостійного залучення адвоката та забезпечено безоплатну правову допомогу за допомогою телефонної розмови.

Щодо процедури розгляду справи колегія суддів на підставі вказаних відеозаписів установила, що справу розпочато з представлення поліцейського, який розглядає цю справу, оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено ОСОБА_1 , який брав участь у розгляді справи, його права і обов`язки, суть адміністративного правопорушення, нормативний акт яким передбачено відповідальність, санкцію, яка застосовується до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Постанову про адміністративне правопорушення проголошено особі відразу на місці розгляду справи, з роз`ясненням його права на оскарження цієї постанови та дій поліцейського, у разі незгоди з ними.

Таким чином, поліцейським Чечилем М.І. дотримано всі вимоги до порядку процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем порушень п. п. 31.3. (б), 2.1. (ґ) ПДР підтверджено належними і допустимими доказами, а тому слід вважати доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, що в свою чергу підтверджує, що оскаржувана постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, позовні вимоги про скасування спірної постанови серії БАА № 468599 від 28.11.2021 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 21.09.2022 по справі № 553/3372/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій