Справа № 520/12607/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 р.Справа № 520/12607/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.12.20 по справі № 520/12607/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 07.05.2020 року, яке було складено Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі акту перевірки від 15.04.2020 року № 969/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 07.05.2020 року, яке було складено Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі акту перевірки від 15.04.2020 року № 969/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 , частково - в частині попередження про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні на суму ПДВ 81859,0 грн. та визначення штрафу через відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних у розмірі 40929,50 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 6 від 07.05.2020 року, яке було складено Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі акту перевірки від 15.04.2020 року № 969/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 6 від 07.05.2020 року, яке було складено Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі акту перевірки від 15.04.2020 року № 969/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 , частково - в частині попередження про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні на суму ПДВ 81859,00 грн. (вісімдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 00 копійок) та визначення штрафу через відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних у розмірі 40929,50 грн. (сорок тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 50 копійок).

Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код 43143704) суму сплаченого судового збору у розмірі 2251,12 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят одна гривня 12 копійок).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року по справі № 520/12607/2020 -скасовано.

Прийнято постанову, якою позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 12 травня 2022 року касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 скасовано, а справу направлено до цього ж суду для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до наказу від 18.03.2020 року №1667 та направлення від 18.03.2020 року №658 виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управлінні податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області проведено документальну позапланову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 , щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість, повноти декларування податкових зобов`язань та податкового кредиту та сплати сум податку на додану вартість до державного бюджету України за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року.

За результатами вищевказаної перевірки було складено акт від 15.04.2020 року №969/20-40-33-06-07/ НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість, повноти декларування податкових зобов`язань та податкового кредиту та сплати сум податку на додану вартість до державного бюджету України за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року».

За наслідками перевірки повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року контролюючим органом встановлено порушення вимог п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.195 Податкового кодексу України занижені податкові зобов`язання на загальну суму ПДВ 94935,00 грн., а також порушення вимог п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України включено до складу податкового кредиту, суми ПДВ 81859,28 грн., по операціях, що не відносяться до господарської діяльності, внаслідок включення ПДВ з вартості придбання паливно-мастильних матеріалів.

На вищевказаний акт перевірки від 15.04.2020 року позивачем було подано до ГУ ДПС у Харківській області заперечення, відповідно до яких позивач просив відкоригувати висновки акту перевірки від 15.04.2020 року №969/20-40-33-06-07/ відповідно до відображених у заперечені зауважень.

Листом від 14.05.2020 року за №8726/ФОП/20-40-33-06-17 ГУ ДПС у Харківській області повідомило позивача, що заперечення розгляду не підлягають оскільки порушено термін для їх надання у відповідності до ст.86 Податкового кодексу України, а також зазначено, що за результатами перевірки 07.05.2020 року прийнято податкові повідомлення-рішення, які направлені на адресу позивача.

Так, 02.06.2020 року позивачем було отримано податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №6, від 07.05.2020 року №6.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення (форма «ПН») від 07.05.2020 року №6 встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 94935 грн. 00 коп., у зв`язку з чим попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк, визначений п.120.2 ст.120 Податкового кодексу України та згідно зі ст.120 Податкового кодексу України застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 47467,50 грн.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням (форма «В1») від 07.05.2020 року №6 встановлено порушення п.198.5 ст.198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а саме за січень 2020 року завищено суму бюджетного відшкодування у розмірі 81859,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 20464,75 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся 09.06.2020 року до відповідача зі скаргою, в якій просив скасувати податкові повідомлення-рішення, зокрема податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №6, від 07.05.2020 року №6.

Рішенням від 25.06.2020 року №20226/6/9900-06-04-06 Державної податкової служби України було продовжено строк розгляду скарги позивача до 10.08.2020 року (включно).

Так, 10.08.2020 року Державною податковою службою України за результатами розгляду скарги позивача від 09.06.2020 року прийнято рішення №25103/6/99-00-06-02-04-06 відповідно до якого оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи, податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №6 та від 07.05.2020 року №6 протиправними та такими, що винесені в порушення вимог чинного законодавства позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.179 Господарського кодексу України господарські зобов`язання, а саме майново-господарські зобов`язання, виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, і є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Пунктом 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів та послуг; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню (перерахуванню) з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Порядок віднесення сум до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.7 зазначеної статті, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Наказом Міністерства Фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254) затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку встановлено, що контролюючий орган визначає, зокрема, зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість і складає податкове повідомлення-рішення у випадку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми бюджетного відшкодування платника податків, що заявлена у податковій (митній) декларації, уточнюючих розрахунках.

За змістом пункту 2 розділу ІІ Порядку податкові повідомлення-рішення складаються зокрема за формами: "В1" - у разі завищення заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у тому числі якщо заявлені до відшкодування суми податку на додану вартість на момент перевірки відшкодовані платнику податку (додаток 6); "В3" - у разі відмови у наданні бюджетного відшкодування (додаток 7).

Відповідно до підпункту 54.3.2. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що за наслідкам проведеної перевірки контролюючим органом встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 94935,00 грн., у зв`язку з чим попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк, визначений п.120.2 ст.120 Податкового кодексу України та згідно зі ст.120 Податкового кодексу України застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 47467,50 грн. та п. 200.4 ст. 200 Кодексу, що призвело до завищення залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації за січень 2020 року на суму 13076,00 грн., та завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за січень 2020 року у сумі 81859,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що Зазначений висновок відповідачем під час перевірки зроблено з урахуванням наданих позивачем до перевірки актів прийому-передачі ТМЦ №17/1105/КВ-0013634 від 31.10.2019 року та №17/1105/КВ-0017001 від 30.11.2019 року від ПП «АМІК УКРАЇНА» () отримано послуги по заправці автотранспорту на митній території України у кількості 67943,48 літрів та актів надання послуг та звірки взаємних розрахунків №ЗКП-000191(606/5-3) від 31.10.2019 року та №ЗКП-000192(3) від 30.11.2019 року ТОВ «АРИС-ЮГ» () отримано послуги по заправці автотранспорту за межами митної території України у кількості 27192,23 грн.

Також відповідачем зазначено, що відповідно наданих до перевірки документів ФОП ОСОБА_1 здійснює перевезення власним та орендованим автотранспортом, загальний пробіг автотранспорту становить 138331 км., а витрати пального 46405,98 літрів на суму 1047145,00 грн. з ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що в ході проведення перевірки відповідачем зазначено, що відповідно до базової лінійної норми встановлюється коригуючи коефіцієнти, що враховують специфіку умов експлуатації, норми витрати пального на транспортну роботу тощо, а також зазначено що в ході перевірки використано інформації про норми витрати пального з інтернетресурсів.

В зв`язку з чим відповідачем зроблено власний розрахунок фактичних витрат на пальне позивачем, а саме вказано, що витрати дизельного пального, використаного автотранспортним засобами позивача в підприємницькій діяльності за наданими первинними документами склали 95135,71 літрів. Згідно даних податкової декларації з податку на додану вартість, до складу податкового кредиту віднесена сума вартості 2163121,00 грн. дизельного пального. А відповідно до норм витрат дизельного пального використаного позивачем в підприємницькій діяльності складають 75151,31 літрів. Таким чином різниця складає 19984,41 літрів, середня ціна закупівлі дизельного пального (згідно документів наданих до перевірки) у жовтні 2019 року 24,64 грн. у листопаді 2019 року 24,49 грн.

Зазначені суми включені до складу податкового кредиту, але документального підтвердження використання яких в підприємницькій діяльності в ході перевірки не надано (не надано акти списання), в переліку реалізованої продукції вони не лічаться та відсутні на залишках, у зв`язку з чим контролюючий орган прийшов до висновку про реалізацію вказаного палива позивачем.

Колегія суддів зазначає, що для визначення витрат ПММ для легкових та вантажних автомобілів регулюють Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені наказом Мінтрансу від 10.02.98 № 43.

Підприємством застосовуються базові лінійні норми (Нs), розраховані в залежності від моделі (модифікації) автомобіля, а також системи нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні та інші умови експлуатації (Норми № 43).

Нормативні витрати палива (Qн) визначаються для кожного конкретного автомобіля в залежності від його типу (легковий, автобус, вантажний, бортовий, спеціальний і т. п.) з урахуванням базових лінійних норм за спеціальними формулами, наведеними в розд. 4 Норм № 43.

Тимчасові, тимчасові індивідуальні та постійні базові норми витрат палива для колісних транспортних засобів та обладнання, що встановлюється на колісних транспортних засобах, включаючи транспортні засоби загального призначення, спеціалізованого призначення та спеціального призначення, які, зокрема, беруть участь у транспортному процесі на дорогах загального користування (у тому числі легкові та вантажні автомобілі, фургони, автобуси, автомобілі з причепами, самоскиди тощо, спеціальне обладнання, що встановлюється на шасі колісних транспортних засобів та іншу техніку, зазначену в додатку Б), разом із системою коригуючих коефіцієнтів та норм додаткового споживання, що враховують вплив на витрату палива різноманітних експлуатаційних умов, розробляються провідним інститутом Міністерства інфраструктури України у сфері автомобільного транспорту - Державним підприємством "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" (далі - ДП "ДержавтотрансНДІпроект").

Підприємство у разі необхідності коригує нормативні витрати палива (як вказано в п. 3 Норм № 43) у встановлених межах, в залежності від умов експлуатації автомобіля. Для цього застосовує поправочні (що підвищують і знижують) коефіцієнти. Зокрема, витрати палива підвищуються при роботі в холодну пору в залежності від фактичної температури повітря, в разі, якщо робота автотранспорту вимагає частих зупинок і т. д. (дані умови передбачені Нормами №43).

Якщо базова лінійна норма для конкретної моделі автомобіля не визначена (Норми № 43 не актуалізовані, а на ринку щорічно з`являються нові моделі авто), то підприємством розробляє і затверджує тимчасові лінійні норми витрат палива. Якщо моделі і модифікації автомобілів не мають істотних конструктивних відмінностей (в моделі двигуна і конструкції трансмісії) від базової моделі, тимчасова лінійна норма визначається в тому ж розмірі, що і для базової моделі, а при наявності деяких відмінностей - за формулою, наведеною в пп. 2.1.2 Норм № 43.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем було розроблено власний розрахунок витрат на дизельне пальне враховуючи специфіку автотранспортних засобів, які наявні в його використанні через відсутність встановлених нормативів за марками транспортних засобів, що використовуються позивачем у господарській діяльності у визначеному положенні.

Так, колегія суддів зазначає, що позивачем було розроблено розрахунок витрат палива по таким автомобілям, які є в його користування, а саме: Автобус VAN HOOL KR2FT22 35 л./100 км.; Автобус Mercedes НОМЕР_3 35 л./100 км.; Автобус Renault НОМЕР_4 35 л./100 км.; Автобус Man АХ054СК 35 л./100км.; Автобус Scania НОМЕР_5 36 л./100 км.; Автобус Scania НОМЕР_6 36 л./100 км.; Автобус Scania НОМЕР_7 36 л./100 км.; Автобус Neoplan KR2FC75 35 л./100 км.; Автобус Mercedes НОМЕР_8 35 л./100 км.; Автобус Bova KR6FG66 31 л./100 км. відповідно до розпорядження від 21.02.2019 року, Автобус Neoplan KR5KS31 35 л./100 км. відповідно до розпорядження від 17.05.2020 року. та Автобус VAN HOOL AX5332НР 35 л./100 км. відповідно до розпорядження від 21.10.2019 року.

Розпорядження прийнято на підставі актів проведення замірів витрат палива спеціальними автомобілями моделі (модифікації) від 01.02.2019, від 26.01.2019, від 22.01.2019, від 11.02.2019, від 30.01.2019, від 05.02.2019, від 29.01.2019, від 10.01.2019, від 19.02.2019, від 07.02.2019 (а.с.53-57).

Факт використання транспортних засобів у господарській діяльності з визначенням кілометрів, палива підтверджується подорожніми листами (а.с.178-198), списання використаного палива здійснювалося за картками обліку витрат палива автомобіля по кожному транспортному засобу, які містяться в матеріалах справи. (а.с.98-116).

Колегія суддів зазначає, що такі розрахунки витрат на дизельне пальне було надано позивачем і під час перевірки ГУ ДПС у Харківській області, однак відповідачем не було враховано зазначені розрахунки, а зроблено висновок лише на підставі інформації з інтернет- ресурсів.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем ні нормативно, ні документально не обґрунтовано здійснений розрахунок норм витрат палива на підставі даних інтеренет-ресурсів.

Щодо твердження відповідача, що позивачем реалізовано залишки не використаного пального у зв`язку із не наданням в ході перевірки актів списання пального, судова колегія зазначає, що це твердження сформовано виключно на припущеннях відповідача, оскільки належних доказів на підтвердження зазначених обставин реалізації палива відповідачем як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що заправка у паливні баки автобусів здійснювалась пальним, яке було придбано у постачальника як з податком на додану вартість (ПП «»АМІК УКРАЇНА, пальне у кількості 67943,48 літрів на суму 1671682,67 грн.) так і без нього (ТОВ «АРІС-ЮГ», пальне у кількості 27192,23 літрів на суму 491437,49 грн.), однак в акті перевірки помилково розраховано суму сформованого по цих операціях податкового кредиту з ПДВ в сумі вартості 2163121,0 грн. оскільки зазначена сума є загальною сумою придбаного пального у жовтні та листопаді 2019 року, а на суму в розмірі 491437,19 грн. ПДВ не нараховувалось.

Таким чином, придбання товару без податку на додану вартість у сумі 491437,19 грн. не створює у позивача взагалі підстав для формування податкового зобов`язання.

Так, відповідно до пп.83.1.1., 83.1.2, 83.1.6. п. 83.1, ст. 83 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) матеріали, що є підставами для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені Кодексом, податкова інформація та інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням який покладено на контролюючі органи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновкуом суду першої інстанції, що відповідачем в порушення норм чинного законодавство безпідставно не досліджено розрахунки витрат на пальне позивача та зроблено висновок на підставі інформації з інтернет-ресурсів, які у відповідності до ст.83 ПК України не є матеріалами на підставі яких податкових орган формує висновки під час проведення перевірки.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року по справі № 520/12607/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 520/12607/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 06.02.2023 року