Справа № 440/3872/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 р.Справа № 440/3872/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

представника позивача - Савченко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021, (головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, повний текст складено 22.11.21 року) по справі № 440/3872/19

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області , Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень та ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 про закриття провадження в частині позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.06.2019 про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Щербанівську сільську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 20.05.2019 №8 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06.06.2019 про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Щербанівську сільську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 20.05.2019 №8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета доказування та оцінки доказів позивача, надавши перевагу доказам, наданим відповідачами, не врахувавши висновок експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Вказує, що спірне рішення прийнято Щербанівською сільською радою 06.06.2019, тоді як рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га у приватну власність ОСОБА_2 та передання її у приватну власність прийнято 15.11.2019, тобто пізніше.

Судом першої інстанції встановлено вказані обставини справи, проте не надано їм правової оцінки, натомість інформацію щодо права власності третьої особи покладено в основу оскаржуваного рішення.

Також, просить врахувати, що він звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га з 2018 р., проте не отримав позитивного результату, отже ненадання такого дозволу має триваючий протиправний характер і звернення до суду не призводить до очікуваного результату.

Вважає, що змінивши предмет позову в частині зобов`язання Щербанівську сільську раду Полтавського району повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_4 від 20.05.2019 № 8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на зобов`язання повторно розглянути заяву від 20.05.2019 № 8 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, він обрав належний та ефективний спосіб захисту порушених прав.

Крім того, вказує про порушення судом норм процесуального права, а саме безпідставного залучення ОСОБА_3 - інженера землевпорядника, в якості третьої особи з огляду на закриття провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо виділення у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки 0,10 га, без попереднього її вилучення у користувача гр. ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району другої сесії сьомого скликання від 29.01.2018 про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06.06.2019 № 26 про присвоєння адреси земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2

Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області, Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (далі відповідачі), ОСОБА_2 (далі - третя особа 1) подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачами також заявлені клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 545/883/22, в обґрунтування якого зазначено про те, що у справі № 545/883/22 вирішується питання щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, належної ОСОБА_2 , яка є предметом спору у справі № 440/3872/19.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Слід зазначити, що пов`язаною з справою, що розглядається, є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі.

Колегія суддів вважає, що судове рішення у справі № 545/883/22 не може вплинути на оцінку доказів у цій справі, оскільки спірні правовідносини з приводу відповідності рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у меншому розмірі, ніж просив позивач нормам діючого земельного законодавства не залежать та не пов`язані із спором щодо права власності на земельну ділянку, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо якої оскаржений в цивільному судочинстві.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань відповідачів про зупинення провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представники Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі третя особа 2) у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 29.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Щербанівської сільської ради Полтавського району із заявою про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що на ній знаходиться належне заявнику нерухоме майно.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21.06.2018 надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди орієнтовною площею 0,27 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

16.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області із заявою, у якій просив внести зміни в рішення сьомої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21.06.2018 щодо площі відведення земельної ділянки та її цільового призначення.

Рішенням десятої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 13.09.2018 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін в рішення сьомої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21.06.2018.

Позивач оскаржив рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 у справі №440/4603/18, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення 7-ї сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району від 21.06.2018 щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення 10-ї сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району від 13.09.2018 щодо ОСОБА_1 , яким відмовлено у внесенні змін в рішення 7-ї сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району від 21.06.2018 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

Зобов`язано Щербанівську сільську раду Полтавського району повторно розглянути питання щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 згідно із заявами від 29.05.2018 та від 16.07.2018.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

20.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Щербанівської сільської ради Полтавського району із заявою № 8, у якій просив з огляду на прийняття рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 у справі №440/4603/18 надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. При цьому, позивачем зазначено, що якщо змінити цільове призначення земельної ділянки немає можливості, просить залишити цільовим призначенням: для іншого сільськогосподарського призначення (код КВПЦЗ - 01.13) (т.1 а.с. 70).

Рішенням дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06.06.2019 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою" надано дозвіл гр. ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди орієнтовною площею 0,27 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (т. 1 а.с. 65).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірне рішення, відповідач діяв не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки лише надав ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 та не зазначив законні підстави для відмови у наданні такого дозволу щодо земельної ділянки у бажаному позивачем розмірі.

При цьому, суд першої інстанції вважав належним способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2019 №8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної скарги переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не стосуються перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення спору про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у бажаному позивачем розмірі.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог апеляційним судом не переглядається.

Позивач оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позову, а саме щодо способу захисту порушеного права визначеного судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку землеустрою виходячи з наступного.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36-39).

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні або частково його задовольнив.

З іншого боку, відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом і немає обґрунтованих сумнівів вважати, що він не надасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.

Суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Так, спірним рішенням від 06.06.2019 відповідач надав позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га замість 0,37 га.

В обґрунтування рішення в частині відмови в наданні дозволу в бажаному позивачем розмірі відповідач вказував, що вже надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га в с. Щербані на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізовано право на отримання земельної ділянки у користування.

Виходячи з приписів статей 116, 123 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. Усі учасники земельних відносин мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку, а тому не має підстав зважати на пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не наведено законних підстав для відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 .

Натомість, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не встановив у клопотанні позивача та наданих ним документах вичерпних підстав, передбачених ст. 118 ЗК України.

Колегія суддів зауважує, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, в даному випадку, є необґрунтованим та може призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, вірним є висновок суду першої інстанції, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням певних фактичних обставин справи.

Разом з тим, оскільки спірне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, меншою площею, ніж просив позивач, відповідачем прийнято без дослідження всіх обставин, що мають значення для його прийняття без зазначення чи є ці мотиви вичерпними та чи існують інші підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17, від 27.01.2022 у справі № 120/2725/19-а.

Доводи апелянта про те, що рішення від 06.06.2019 за заявою позивача прийнято відповідачем раніше в часі, ніж рішення від 15.11.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 та передання її у приватну власність, не спростовують висновків суду щодо обраного способу захисту та не є такими, що свідчать про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,37 га з огляду на вищенаведене обґрунтування.

Доводи скаржника про те, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту не поновить прав позивача, оскільки він звертався до відповідача із заявами у наданні дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га з 2018 р., проте не отримав позитивного результату та після судового оскарження рішень знову отримав відмову не є беззаперечними підставами для задоволення позову в цій частині, оскільки, як вже зазначалось, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з тим, відповідач при прийнятті спірного рішення не виклав обставин, які слугували підставою для застосування ч.7 ст.118 ЗК України в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, та відповідно, не встановив у наданих позивачем документах наявності або відсутності обставин, які у розумінні ч.7ст.118 ЗК України є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Отже, вирішення питання про яке просить позивач, в частині зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, перебуває поза компетенцією адміністративного суду, оскільки до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 1340/5638/18, від 08.12.2021 у справі № 200/2260/19-а.

Таким чином, обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права відповідає положенням пункту 4 статті 245 КАС України та є найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо безпідставного залучення судом в якості третьої особи ОСОБА_3 - інженера-землевпорядника , виробника проекту землеустрою за замовленням ОСОБА_2 , оскільки спірне рішення не впливає на його права та обов`язки.

Разом з тим, порушення судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині не призвело до неправильного вирішення справи, тому вказані обставини не є достатніми для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі № 440/3872/19 в частині відмови в задоволенні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 06.02.2023 року