Справа № 460/614/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року Справа № 460/614/22 пров. № А/857/16990/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року (суддя Гресько О.Р., м.Рівне, повний текст складено 10 жовтня 2022 року),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Головного управління ДПС у Рівненській області (далі Головне управління) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача до бюджету податковий борг на суму 46137,42 грн та перерахувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

У лютому цього ж року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Головного управління у якій просив визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-1705, 17.03.2020 №0-1705, 13.04.2021 №0-1705 (далі - ППР №№5213, 5105, 2406 відповідно).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року первинний позов Головного управління задоволено. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідача (за первісним позов), який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення вимог зустрічної позовної заяви в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку жодному доводу, що наведений у зустрічній позовній заяві, які вказують на протиправність оскаржуваних ППР.

Головне управління у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, правомірності прийняття оскаржуваних ППР та відсутності підстав для їх скасування, що відповідно має наслідком стягнення податкового боргу за несплаченими грошовими зобов`язаннями.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що за ОСОБА_1 станом на 07.10.2021 обліковується заборгованість в загальній сумі 46137,42 грн за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості».

Вказана заборгованість виникла на підставі ППР: від 20.03.2018 №0033408/5202-1705 (далі ППР №5202), яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в розмірі 9574,20 грн (а.с.15); 04.03.2019 №0019304/5202-1705 (вручене 25.04.2019), яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 11135,49 грн (а.с.14); ППР №5105, ППР №2406

Оскільки відповідач суму податкового боргу в добровільному порядку не сплатив, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивачем було сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 12.06.2020 №89934-51. Вказана вимога у встановленому законом порядку останнім не оскаржувалася.

ППР №5202 оскаржене ОСОБА_1 в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 17.12.2018, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про скасування ППР 5202.

Частиною першою статті 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України (стаття 1 Кодексу).

Згідно з пунктами 15.1, 15.2 статті 15 Податкового кодексу України (далі ПК) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлове приміщення - столярний цех загальною площею 299,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17.10.2013 (а.с.70).

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області (далі Міська рада) від 11.07.2017 №462 встановлено на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно з даним рішенням ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за 1 квадратний метр бази оподаткування в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року інша нерухомість (а.с.71-76).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2018 становить 2723 грн.

Отже, розрахунок податку на нерухоме майно становить (1%х3723)х299,1 м.кв. = 11135,49 грн.

Контролюючим органом прийнято ППР №5213, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 11135,49 грн (а.с.84).

Рішенням Міської ради від 08.06.2018 №631 встановлено на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно з даним рішенням ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за 1 квадратний метр бази оподаткування в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року інша нерухомість (а.с.77-80).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2019 становить 4173,00 грн.

Отже, розрахунок податку на нерухоме майно становить (1%х4173)х299,1 м.кв. = 12481,44 грн.

Контролюючим органом прийнято ППР №5105, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік в розмірі 12481,44 грн (а.с.12, 13).

Рішенням Міської ради від 21.06.2019 №837 встановлено на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно з даним рішенням ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за 1 квадратний метр бази оподаткування в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року інша нерухомість.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2020 становить 4723 грн.

Отже, розрахунок податку на нерухоме майно становить (1%х4723)х299,1 м.кв. :12 місяців х на 11 місяців = 12949,29 грн.

Контролюючим органом прийнято ППР №2406, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в розмірі 12949,29 грн (а.с.11).

Податкове законодавство України ґрунтується зокрема на принципі стабільності, який треба розуміти так, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК).

Суд зазначає, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.

В межах даних правовідносин не було свавілля з боку відповідача, яким би було завдано позивачу індивідуального та надмірного тягара, оскільки дії податкового органу щодо прийняття спірних ППР відповідають прийнятим органом місцевого самоврядування рішенням по встановленню певних правил, а також дотримано баланс публічних та приватних інтересів, з врахуванням майнового стану та рівня доходів фізичної особи, що запроваджено нормою підпункту 266.4.2 пункту 266.4статті 266 ПК.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 жовтня 2022 року у справі №460/2114/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування ППР від 23.06.2017 №207242-13 в частині визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Щодо доводів скаржника про пропуск Головним управлінням строку звернення до суду з позовом про стягнення боргу, то слід вказати, що на час звернення до суду з позовом ПК встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК, на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

До такого висновку призводить застосування граматичного (текстового) способу тлумачення положень абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК, в якому відсутнє виокремлення будь-яких конкретних серед врегульованих статтею 102 ПК строків.

Відтак, позивачем за первісним позовом не пропущено строк звернення до суду.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 23 грудня 2022 року у справі №140/12235/21.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (набуло статусу остаточного 10.15.2011) Європейський Суд з прав людини зазначив (цитата наводиться без посилань на інші справи): «… що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 6 лютого 2023 року.