Справа № 580/6130/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року справа № 580/6130/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.11.2022 №6428/23-00-07-05-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що господарські відносини між ТОВ «Юнікорнс» та ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» з купівлі зерна кукурудзи мали реальний характер та підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, а відсутність складських квитанцій не є підставою для визнання цих операцій недійсними, тому позивач вважає, що ППР від 23.11.2022 №6428/23-00-07-05-01 є протиправним та підлягає до скасування.

Ухвалою суду від 14.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що господарські операції між ТОВ «Юнікорнс» та ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» відбулось із порушенням норм податкового законодавства, оскільки відсутні первинні документи (складські квитанції), які мають супроводжувати дану господарську операцію. Відповідач вважає, що проведеною перевіркою діяльності позивача достовірно та в повному обсязі враховано обставини, які існували на момент її проведення, факти порушень є доведеними письмовими доказами, а тому вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що Головним управління ДПС у Черкаській області на підставі наказів від 14.09.2022 №1342-п та від 21.10.2022 №1681-п проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2022 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 17.06.2022 №908707993 з урахуванням уточнюючих розрахунків від 22.06.2022 №, від 12.07.2022 №, від 28.07.2022 № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету в сумі 1226211 грн.

За результатом проведення вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 08.11.2022 №6315/23-00-07-05-01/41395864, яким встановлено порушення позивачем:

- вимог п. 198.6 ст. 198, пп. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок платника податку за травень 2022 року у сумі 21971 грн.;

- вимог п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 483440 грн.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесено податкове повідомлення-рішення від 23.11.2022 №6428/23-00-07-05-01, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, що сплачується на поточний рахунок в розмірі 21971 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 2197 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з потачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Якщо задекларована господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

У свою чергу, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їхнього реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника з метою штучного створення умов для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що підтверджують/спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд повинен встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що між ТОВ «Юнікорнс» (покупець) та ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 02.05.2022 №1033, предметом якого є поставка і передача зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2021 року .

На підтвердження виконання вимог вищезазначеного Договору щодо поставки зерна кукурудзи у кількості 30,518 т позивачем надано:

- накладну від 04.05.2022 №3;

- податкову накладну від 04.05.2022 №3;

- товарно-транспортну накладну від 04.05.2022 №010685.

Пунктом 24 статті 1 Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено, що складські документи на зерно це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Відповідно до статті 24 Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості.

Згідно зі статтею 26 Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва.

Стаття 961 ЦК України та частина перша статті 37 Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлюють наступні види складських документів: 1) складська квитанція; 2) просте складське свідоцтво; 3) подвійне складське свідоцтво.

При цьому частина одинадцята статті 37 Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» передбачає, що відносини, що виникають при обігу складських документів, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, з урахуванням встановлених цим Законом особливостей.

На виконання Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2003 року №510 «Про забезпечення сертифікації зернових складів на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, запровадження складських документів на зерно» Мінагрополітики України наказом від 27 червня 2003 року №198 затвердило Положення про обіг складських документів на зерно (далі Положення №198).

За визначенням, наведеним у Положенні №198, власники зерна - фізичні та юридичні особи незалежно від форм власності і підпорядкування, яким належить зерно на праві власності, а також держава в особі Кабінету Міністрів України або уповноважених ним органів у разі переходу до неї права власності на зерно.

Підставою для видачі складської квитанції на зерно є угода про зберігання зерна, укладена між зерновим складом і поклажодавцем, та факт прийняття зерна на зберігання (пункт 3.2 глави 3 Положення №198).

Згідно з пунктом 3.4 глави 3 Положення №198 при витребуванні зерна складська квитанція повертається поклажодавцем зерновому складу в обмін на документ, який посвідчує відвантаження зерна складом. На повернутій складській квитанції та на її другому примірнику, який зберігався на зерновому складі, проставляються відмітки "Погашено", про що робиться відповідний запис у Реєстрі складських документів на зерно.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.1 розділу 6 Договору від 02.05.2022 №1033 місцем поставки є: (EXW ТОВ «Новий Елеватор ЛЛД», юр. адреса: Україна, м. Черкаси, 18031, пров. Андрія Химка, 29, факт. адреса: Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Білозір`я, 3 км траси Черкаси-Дубіївка, буд. 5) та/або (DAP ж/д ст. Золотоноша, 1, Черкаська обл.) - відповідно до Інкотермс 2010.

Необхідно зазначити, що 15.07.2021 між ТОВ «Новий Елеватор ЛЛД» та позивачем ТОВ «Юнікорнс» укладено договір складського зберігання зерна №14.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1.3 Положення №198 бланки складських документів на зерно є бланками документів суворої звітності. Їх виготовлення, отримання, доставка, облік, зберігання, видача, списання проводяться згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пунктів 1.7 1.11 Положення №198 зерновий склад на бажання поклажодавця зобов`язаний видати йому один із складських документів на зерно. Зерновий склад зобов`язаний постійно мати в наявності бланки таких документів. При оформленні партії зерна складська квитанція виписується в обов`язковому порядку як первинний документ, що засвідчує кількість та якість прийнятого складом зерна. Зерновий склад зобов`язаний забезпечити наявність бланків складських документів на зерно. Зерновий склад зобов`язаний виписувати окремо складські документи на зерно для партій зерна, що належать різним товарним класам, відповідно до державних стандартів. Зерновий склад не повинен видавати поклажодавцю складські документи на зерно, якщо: - зерно не було прийняте зерновим складом на зберігання; - зерно має особливі показники якості, які можуть завдати шкоди здоров`ю персоналу зернового складу або третім особам, а також майну зернового складу. Зерновому складу забороняється одночасно видавати поклажодавцю два складських свідоцтва на одну й ту саму частину зерна, прийнятого складом на зберігання.

Складська квитанція на зерно виписується складом одночасно з прийняттям зерна на зберігання, а складські свідоцтва - не пізніше наступного робочого дня після прийняття зерна на зберігання.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що наявність складської квитанції є обов`язковим первинним бухгалтерським документом, який складається за результатом господарської операції щодо передачі права на зерно іншій особі.

Таким чином, ТОВ «Новий Елеватор ЛЛД» повинен був прийняти зерно кукурудзи у кількості 30,518 т від продавця ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» на зберігання та у подальшому переоформити його на покупця ТОВ «Юнікорнс», з наданням останньому акта приймання-передачі зерна на відповідальне зберігання та складську квитанцію, однак всупереч вказаним положенням цього зроблено не було.

Згідно пунктів 1.21, 1.23 Положення №198 зерновий склад зобов`язаний виписувати складські документи на власне зерно, що зберігається на складі. Складська квитанція на зерно, яке належить зерновому складу, виписується протягом дня прибуткування зерна складом. Зерновий склад може виписувати на зазначене зерно просте або подвійне складське свідоцтво. Зерновий склад протягом одного робочого дня (у встановленому порядку) повинен внести дані про видані ним складські документи до Реєстру складських документів на зерно.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів складання складських документів під час прийняття ТОВ «Новий Елеватор ЛЛД» на зберігання зерна від продавця ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» та в подальшому не були складені складські документи і при переоформленні його на покупця ТОВ «Юнікорнс», що свідчить про відсутність належних первинних документів, які б свідчити про реальність господарської операції між позивачем та ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро».

Згідно з п.1.2 Наказу Міністерства аграрної політики країни 11.08.2005 N374 затверджено Порядок ведення основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу відомості про юридичних та фізичних осіб (відомості про особу) це відомості про юридичних та фізичних осіб, що містять такі дані: для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код за ЄДРПОУ (для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та держава, в якій зареєстрована особа); для фізичних осіб громадян України - прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання та ідентифікаційний номер (для фізичних осіб іноземців або осіб без громадянства - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), місце проживання за межами України).

Згідно з п.1 пп. 1.19 Положення №198 після заповнення реквізитів складського документа на зерно, реєстрації його у Реєстрі складських документів на зерно з присвоєнням порядкового номера, один примірник оригіналу заповненого бланка складського документа передається поклажодавцеві або вповноваженій ним особі, а другий залишається на складі.

Пунктом 1 пп. 1.20 Положення №198 поклажодавець чи вповноважена ним особа на підтвердження отримання складського документа ставить власний підпис у Реєстрі складських документів на зерно, що ведеться зерновим складом.

Як передбачено частиною 1 статті 21 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якість зерна та продуктів його переробки, що виробляються в Україні або ввозяться на митну територію України, має відповідати державним стандартам та іншим нормативним документам.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів отримання від продавця зерна ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» документів, які б підтверджували його якість, зокрема посвідчень про якість зерна на кожну партію, свідоцтв про вміст пестицидів, токсичних елементів та мікотоксинів на кожну партію зерна, карантинних чи фітосанітарних сертифікатів. Отже, відсутність доказів про якість зерна, яке позивач придбав, у даній справі також свідчить про безтоварність спірних господарських операцій.

Поставка будь якого товару має підтверджуватись та супроводжуватись наступними документами: а) видатковою накладною, що оформлена на підставі довіреності покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей; б) рахунком-фактурою продавця із зазначенням точної кількості та ціни товару та номеру і дати додаткової угоди до цього Договору, згідно з якою здійснюється поставка товару; в) посвідченням якості, виданим сертифікованою лабораторією.

У разі, якщо поставка товару відбувається на умовах EXW (у редакції Інкотермс - 2010) додатково поставка товару підтверджується та супроводжується наступними документами: а) складським документом (складська квитанція, просте або подвійне складське свідоцтво), зареєстрованим в ДП «Держреєстри України» у день його видачі. При поставці товару на не сертифікованому зерновому складі - довідкою зернового складу; б) актом приймання-передачі Товару, підписаного уповноваженими представниками обох сторін і зерновим складом.

Всупереч вищевикладеним обставинам, позивачем для підтвердження поставки товару не надано складські документи та акт приймання-передачі зерна.

Крім того, із листа ДП «Держреєстри України» від 24.10.2022 №562 судом встановлено, що 04.05.2022 ТОВ «Новий Елеватор ЛЛД» не складало складських документів на зерно кукурудзи у кількості 30,518 т на зберігання для ТОВ «Юнікорнс» та до реєстру складських документів не направляло.

Таким чином, позивачем завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок платника податку за травень 2022 року у сумі 21971 грн., оскільки правовідносини між позивачем та продавцем ПП «Обласний торговий дім «Черкасиагро» не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.11.2022 №6428/23-00-07-05-01.

Інші доводи позивача встановлених обставин справи та висновків контролюючого органу не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування відповідачем норм податкового законодавства.

При цьому, суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

По цій справі позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б свідчили про такі порушення з боку відповідача норм ПК України при проведенні перевірки, які вплинули на реалізацію позивачем її прав, що мають вплив на висновки контролюючого органу та прийняте ним рішення за наслідками перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ