Справа № 380/16549/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2023 року

справа №380/16549/22
провадження №П/380/16679/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) 16.11.2022 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 НГУ, відповідач) з вимогою стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 81900,91 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка повідомила, що у період з 17.09.2015 до 18.06.2018 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . На момент виключення із списків особового складу військової частини з ОСОБА_1 не проведений повний розрахунок при звільненні, а саме: індексація грошового забезпечення в розмірі 81887,10 грн. була виплачена лише 25.10.2022. Позивачка вважає, що період з 19.06.2018 по 25.10.2022 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, з урахуванням істотної частки індексації грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, в розмірі 81900,91 грн.

Суд відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішив розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позов не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відповідач звернув увагу суду на судову практику Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, вказав на підстави для зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) проходила військову службу за контрактом в Національній гвардії України. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ №23о/с від 15.06.2018 звільнена з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та з 18.06.2018 виключена із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.9).

На день виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ не виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження нею військової служби. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №380/4074/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, із урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання судового рішення у справі №№380/4074/22 ВЧ НОМЕР_1 НГУ нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, кошти в сумі 81887,10 грн. надійшли 25.10.2022 на банківський рахунок позивачки, що підтверджується банківською випискою (а.с.23).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008). Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента постановлено поширити дію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України.

Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008:

- після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання (абзац перший);

- особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій).

Частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України, в редакції, чинній на дату отримання індексації та звернення до суду з цим позовом) визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ та всіх видів забезпечення 18.06.2018, станом на цей день відповідач протиправно не виплатив позивачці індексацію грошового забезпечення в сумі 81887,10 грн. Суми індексації грошового забезпечення охоплюються поняттям «всіх сум, що належать працівнику при звільненні» в розуміння статті 116 КЗпП, тому затримка їх виплати є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку.

При обчисленні періоду затримки суд враховує, що ВЧ НОМЕР_1 НГУ фактично виплатила позивачці індексацію грошового забезпечення 25.10.2022 (а.с.23). Період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення до дати остаточного розрахунку (з 19.06.2018 по 24.10.2022) та становить 1588 календарних днів (4 роки 4 місяці 5 днів).

Разом з тим, станом на день виплати позивачці сум індексації грошового забезпечення (25.10.2022) та на дату звернення до суду з цим позовом відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні чинною редакцією статті 117 КЗпП України обмежена строком - не більш як за шість місяців. Отже, період затримки розрахунку при звільненні, за який належить застосувати фінансову санкцію, слід обчислювати як шість місяців

Відповідно до картки особового рахунку на виплату грошового забезпечення за 2018 рік (а.с.15), розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці перед звільненням становив: за квітень 2018 року 9103,20 грн., травень 2018 року 9046,60 грн., усього 18149,80 грн.; при ділення цієї суми на 2 середньомісячне грошове забезпечення становить 9074,90 грн. Отже, обчислений відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП правил середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум складає 54449,40 грн. (9074,90 *6).

Підсумовуючи свої висновки, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково, в сумі 54449,40 грн.

На підставі статті 372 КАС України суд визначає, що на виконання цього рішення суду відповідач при здійсненні виплати позивачці стягненої у цій справі суми коштів повинен здійснити нарахування, утримання, сплату та компенсацію передбачених законодавством податків та обов`язкових зборів.

З огляду на встановлені КАС України правила розподілу судових витрат понесені позивачкою витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9,19-20,22,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 54449 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста сорок дев`ять) гривень 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 659 (шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 77 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.