Справа № 580/5669/22
Суддя: Сергій ГАРАНЬ
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року справа № 580/5669/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Звенигородскої районної військової адміністрації Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовом до Управління соціального захисту населення Звенигородскої районної військової адміністрації Черкаської області (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області у видачі ОСОБА_1 посвідчення сім`ї загиблого згідно п. 1 ст. 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання щодо визнання за ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого - вдови ветерана війни інваліда І групи, відповідно до Закону № 3551-XII.

Позовні вимоги позивачки мотивовані тим, що її померлий чоловік мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, отримав 1 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відтак, вважає, що вона як дружиною померлого чоловіка у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, у зв`язку з чим звернулася із відповідною заявою до відповідача, однак останній їй відмовив.

Ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача, не погодившись з позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні вимог, оскільки позивач звернулася до відповідача з заявою про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни». При цьому відповідно до абз.1 п.1 ст.10 чинність такого Закону поширюється, зокрема на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Однак, відповідно до експертного висновку від 16.09.2022 №23 по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС захворювання чоловіка позивачки, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Таким чином, встановлення статусу дружинам померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не передбачено.

При цьому, соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбачено та регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в зв`язку з чим, позивачці і було видано посвідчення дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою від 18.10.2022 за № 007021.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачкою з ОСОБА_2 було укладено шлюб 29.09.1984, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ № 776069 ОСОБА_2 було встановлено І групу інвалідності безтерміново у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС, у зв`язку з чим видано посвідчення інваліда І групи, відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому, відповідно до експертного висновку від 16.09.2022 №23 по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС захворювання чоловіка позивачки, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 також було надано статут учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році (Категорія 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Звенигородскої районної військової адміністрації Черкаської області із заявою про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни І групи».

У відповідь на вказану заяву Управління соціального захисту населення Звенигородскої районної військової адміністрації Черкаської області повідомило позивачку листом від 10.11.2022 №3213/05-37 про те, що до осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п. 1 ст. 10) належать, зокрема сім`ї осіб зазначених у статтях 6 і 7 цього закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. В зв`язку з тим, що у ОСОБА_2 немає причинного зв`язку смерті внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Тому позивач не має права на статус члена сім`ї померлого ветерана війни відповідно до п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому зазначено, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбачено Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач, не погодившись з наданою відповіддю, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, згідно ст.4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

- військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

- осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на зазначені правові норми обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інваліда війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII встановлено, що чинність цього Закону поширюється, зокрема на:

- сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, померлий чоловік позивачки - мав статус інваліда війни І групи та на нього поширювалась дія Закону №3551-XII, що підтверджується посвідченням інваліда І групи, Серії НОМЕР_2 та посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС у 1987 році (Категорія 1) , виданого 19.04.2019.

Відповідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2015 №3294, ОСОБА_2 , був призваний на військові збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при в/ч НОМЕР_3 в період з 23.03.1987 по 17.05.1987.

Також, судом встановлено, що чоловік позивачки отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, також матеріалами справи підтверджено зв`язок смерті ОСОБА_2 (захворювання, що спричинило смерть) з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, померлий чоловік позивачки був інвалідом війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" належить до інвалідів війни, а згідно статті 4 Закону № 3551-XII - до ветеранів війни.

У відповідності до статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

В примітці до статті 10 вказаного Закону із змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996 визначено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно із статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій, відносяться особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Виходячи з аналізу приписів частини 1 статті 10 та частини 2 статті 7 Закону №3551-XII суд зазначає, що статус дружини загиблого ветерана війни для позивачки можливий за наявності трьох умов, а саме: померлий під час ліквідації на ЧАЕС перебував на військовій службі та отримав захворювання в період проходження військової служби; є належні докази причинного зв`язку ліквідації на ЧАЕС та захворювання, яке стало причиною смерті; є належні докази сімейних зв`язків загиблого військового ліквідатора на ЧАЕС та особи, яка претендує на статус члена сім`ї загиблого.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено усі умови, які дають право на отримання статусу члена сім`ї загиблого, а тому бездіяльність відповідача щодо не видачі "Посвідчення члена сім`ї загиблого, є протиправною та така бездіяльність не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302), відповідно до пункту 2 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 4 Положення №302 (у редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого,.

В абзаці 2 пункту 7 Положення №302 вказано, що Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відтак, з урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідний статус осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" підтверджується саме посвідченням, суд, з урахуванням ст.9 КАС України, вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі позивачці «Посвідчення члена сім`ї загиблого» та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки про надання статусу члена сім`ї загиблого - вдови померлого ветерана війни з урахуванням висновків суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області щодо не видачі ОСОБА_1 «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області (код ЄДРПОУ 3195895) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_4 ) про надання статусу члена сім`ї загиблого - вдови померлого ветерана війни, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Сергій ГАРАНЬ