Справа № 520/20735/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 р. Справа № 520/20735/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/20735/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський М`ясокомбінат"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протипранвим та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" (далі по тексту позивач, платник, ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 08.06.2021 №0110318/1813 Головного управління ДПС у Харківській області, яким до ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" на підставі пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України застосовано штрафну санкцію у вигляді штрафу у розмірі 253260,33 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року позов ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.06.2021 року №0110318/1813.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" витрати зі сплати судового збору в розмірі 3798 (три тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 91 коп.

Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання, передбаченою п. 124.2 ст. 124 ПК України. На думку податкового органу, ним правильно застосовано штраф у розмірі, визначеному п. 124.2 ст. 124 ПК України, оскільки вважає, що ним доведено вину позивача, яка полягає у його нерозумній, недобросовісній та необачливій бездіяльності. Вказує, що позивач затримав сплату узгодженого податкового зобов`язання на дуже великий строк, 9 днів, що свідчить про невжиття позивачем достатніх заходів щодо дотримання норм ПК України.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Платник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 43983495, у якості платника податків (у тому числі і ПДВ) перебуває на обліку в установі відповідача.

З відомостей комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" в рамках судової справи №520/13053/19 були оскаржені податкові повідомлення-рішення: №2 від 01.11.2019, яким була встановлена сума завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5370591,00 грн; №2 від 01.11.2019, яким була встановлена сума завищення податкового зобов`язання у розмірі 1013071,00 грн та сума штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 253267,75 грн з податку на додану вартість; №2 від 01.11.2019, яким була визначена сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість у сумі 33689,00 грн, складені за результатами документальної планової виїзної перевірки ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат", результати якої оформлені актом №189/20-40-05-02-08/22722461 від 03.10.2019.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі №520/13053/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020, у задоволенні позову ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено в повному обсязі.

В подальшому, 12.05.2021 контролюючим органом було проведено камеральну перевірку платника з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 12.05.2021 №7956/20-40-18-13-05/22722461 (далі за текстом - Акт), примірник якого отримано заявником 21.05.2021 засобами поштового зв`язку.

У тексті Акту викладені власні судження контролюючого органу про вчинення заявником порушення п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню (форма "Р") №2 від 01.11.2019.

08.06.2021 із посиланням на Акт контролюючим органом було видано податкове повідомлення - рішення форми "Ш" від 08.06.2021 №0110318/1813, яким до ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" на підставі пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України застосовано штрафну санкцію у вигляді штрафу у розмірі 25% у сумі 253260,33 грн.

Як з`ясовано судом, фактичною підставою для винесення названого рішення стали судження контролюючого органу про порушення платником положень п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, що виразилось у несвоєчасній сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №2 від 01.11.2019; за вказані порушення контролюючим органом обрана відповідальність передбачена положеннями п.124.2 ст.124 Податкового кодексу України.

При цьому, контролюючим органом встановлено, що сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №2 від 01.11.2019 відбулась 26.02.2021 з кількістю днів затримки - 9 днів.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган мав право притягнути позивача до відповідальності за п. 124.1 ст. 124 ПК України, проте належним чином не обґрунтував підстав застосування штрафу саме у розмірі, визначеному п. 124.2 ст. 124 ПК України. Суд також вказав на відсутність у нього повноважень виправляти підстави рішення контролюючого органу та виносити замість останнього податкове повідомлення-рішення із правильною кваліфікацією порушення податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (надалі ПК України).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податковою обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений к порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України платник У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

У цій справі сторони згодні з тим, що позивачем порушено на дев`ять днів строк сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що виник на підставі податкового повідомлення № 2 від 01.11.2019, яке, в свою чергу, було узгоджено в судовому порядку.

Єдиним спірним питанням в межах цієї справи є питання правомірності притягнення позивача до відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, у розмірах визначених п. 124.2 ст. 124 ПК України.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (статті 111 ПК України).

Аналіз вказаної норми свідчить, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Згідно з п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Відповідно до п. 124.2 ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

З акту перевірки колегією суддів встановлено, що податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 57.3 ст. 57 ПК України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №2 від 01.11.2019.

Із оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для застосування штрафу податковий орган визначив виправлене та незасвідчене належним чином положення п. 124.2 ст. 124 ПК України та застосував штраф у розмірі 25 % від загальної суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що положеннями п. 124.1 та п. 124.2 ПК України мають суттєві відмінність не лише у розмірі санкції, а і у характері вчиненого правопорушення (умисно вчинені або ні).

Так, надаючи правові оцінку правомірності застосування до позивача штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України від 16.01.2020 № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Також, Законом № 466-IX визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 112.1, п. 112.2 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст.112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Слід відмити, що згідно п. 109.3 ст. 109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналізуючи зазначені законодавчі положення, колегія суддів дійшла висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.2 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом умислу платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Кодексу, матеріали перевірки це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I Кодексу.

В акті перевірки в обов`язковому порядку зазначається можливість надання платником пояснень та додаткових документів у порядку визначеному статтею 86 Кодексу про вчинені ним податкові правопорушення.

В акті перевірки податкового органу вказано, що: «Про можливість ПАТ "КОМПЛЕКС БЕЗЛЮДІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ" виконати обов`язок по своєчасній сплаті податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (форма Р) від 01.11.2019 № 2, свідчить наступне:

- інформація про граничні строки подання податкової звітності та строки сплати податку знаходиться у вільному доступі та закріплена в Кодексі;

- інформація про терміни сплати міститься в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку;».

Колегія суддів вважає таке твердження перевіряючого формальним намаганням довести вину позивача за несвоєчасну сплату узгодженого в судовому порядку податкового повідомлення-рішення обізнаністю платника податків зі строками подання податкової звітності та строками сплати самостійно визначених податкових зобов`язань, що немає жодного сенсу.

Також податковий орган вказує, що «Обізнаність платника податків власне із наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання, а саме ПАТ "Комплекс Безлюдівський М`ясокомбінат" сплатило суму податкового зобов`язання із запізненням, тобто платник усвідомлював, що такий обов`язок в нього існує. ПАТ "Комплекс Безлюдівський М`ясокомбінат" (п. н. 22722461) не вжито достатніх підстав щодо своєчасної сплати податку на додану вартість, визначеного у Податковому повідомленні-рішенні (форма Р) від 01.11.2019 № 2 через те, що платник діяв недобросовісно та без належної обачності. Контролюючий орган не отримував від ПАТ "КОМПЛЕКС БЕЗЛЮДІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ" будь - яких пояснень, листів з інформацією щодо неможливості виконання ним обов`язку зі своєчасної сплати податку на додану вартість.».

Надаючи оцінку твердженням акту перевірки колегія суддів зазначає таке.

Камеральною перевіркою, з урахуванням вимог статті 76 Кодексу, може бути охоплено період в 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Кодексу контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

З урахуванням викладеного, у разі виявлення фактів несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання контролюючий орган має право звернутися із запитом до платника податку.

У разі отримання пояснень та документів, матеріали передаються до підрозділів податкового аудиту для прийняття рішення щодо проведення документальної перевірки.

З огляду на вказане суд апеляційної інстанції не вбачає можливим встановлення в межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Разом з цим колегія суддів критично ставиться до позиції податкового органу про доведеність вини платника податку з огляду на обізнаність останнього з наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання та усвідомлення такого обов`язку фактом сплати таких зобов`язань із запізненням, автоматичним (без належного документального підтвердження податковим органом) висновком про невжиття достатніх підстав щодо своєчасної сплати податку через те, що платник діяв недобросовісно та без належної обачності, оскільки з таким рівнем доведення існування п. 124.1 ст. 124 ПК України немає жодного сенсу.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на приписи абз. 2 п. 56.4 ст. 56 ПК України обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Так, податковим органом не було надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних доказів, на яких би ґрунтувалися твердження, викладені перевіряючим в акті перевірки.

Колегія суддів вважає твердження податкового органу, викладені у акті перевірки надуманими та цілком формальними, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях перевіряючого.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на принцип презумпції правомірності рішень платника податку, закріпленого у п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, відповідно до якого презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За умови того, що відповідальність за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань визначено п.п. 124.1 та 124.2 ст. 124 ПК України у суттєво різних розмірах, а відповідач не довів належним чином винності дій відповідача, колегія суддів вважає безпідставним застосування до позивача штрафу, у розмірі визначеному у п. 124.2 ст. 124 ПК України.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган неправомірно нарахував позивачу штраф у розмірі 25 % від суми несвоєчасно сплаченого узгодженого податкового зобов`язання, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Разом з цим колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість визначення у межах цієї справи позивачеві штрафних (фінансових) санкцій із правильною юридичної кваліфікацією та у правильному розмірі, оскільки допущена контролюючим органом у цьому конкретному випадку неповнота дослідження обставин зумовила очевидний, нездоланний дефект у реалізації суб`єктом владних повноважень функції контролю за дотриманням податкової дисципліни, який не може бути усунутий адміністративним судом з огляду на приписи ст.ст. 6, 8, 19, 124 Конституції України, ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 2, абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (що зумовлює неможливість підміни судом у ході відправлення правосуддя досягнутих суб`єктом владних повноважень процедурних результатів функції контролю) та на неприпустимість зміни судом юридичних та фактичних мотивів ухвалення рішення суб`єктом владних повноважень за рахунок іншої кваліфікації/перекваліфікації як складу податкового правопорушення, так і обставин скоєння такого правопорушення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність достатніх підстав для визнання противоправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2021 №0110318/1813, ухвалено з порушенням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 по справі № 520/20735/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов