Справа № 400/5364/22
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 р. № 400/5364/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В.С. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, площа Соборна, 3,м. Словянськ, Донецька область, 84122
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (далі-позива) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі-відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-відповідач2), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача1, що полягають у неналежному сприянні позивачці у реалізації прав на відповідне звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника 06.12.2021;

- визнати протиправними дії відповідача2, що полягають у відмові в призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 та скасувати рішення 07.10.2022 №17;

- зобов`язати відповідача1 зарахувати до страхового стажу період трудової діяльності ОСОБА_1 , визначений розрахунком стажу від 13.12.2021 №88 та що за даними трудової книжки становить 13 років 08 місяців 19 днів;

- зобов`язати відповідача2 призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника починаючи з 12.09.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці протиправно відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника, в порушення вимог Конституції України, Закону України № 1058, оскільки позивач має право на призначення їй пенсії по втраті годувальника відповідно до вимога чинного законодавства.

Відповідач 1, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.

Відповідач2 надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії по втраті годувальника, оскільки відповідно до вимог закону України № 1058 вона не має це право, а саме у неї відсутній страховий стаж для призначення такої пенсії.

Ухвалою суду від 02.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 відповідач за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.12.2021 року про розрахунок наявного стажу, надав відповідь №16197-16263/Ц-02/8-1400/21, в якій зазначив, що вимоги щодо пенсійного віку та наявного страхового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком передбачені відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058, якою передбачено, що пенсія по втраті годувальника призначається чоловіку (дружині), батьку, матері, якщо вони є особами з інвалідність або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058 та за наявності страхового стажу. Страховий стаж позивачки за наданими на розгляд документами складає - 13 років 8 місяців 19 днів.

Вважаючи вказану відмову відповідача незаконною, позивач звернулась до суду із позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року по справі №400/1693/22, позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №16197-16263/Ц-02/8-1400/21 від 16.12.2021 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити їй пенсію по втраті годувальника - померлого чоловіка, з 06.12.2021 року.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 20.09.2022 року встановив, що позивачка в порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 до органу Пенсійного фонду України не зверталась. З наявної в матеріалах справи заяви позивачки вбачається, що остання звернулась до пенсійного органу із заявою довільної форми про розрахунок наявного стажу, на яку відповідач надав відповідь листом в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Отже, відповідачем не приймалось власне рішення про відмову у призначенні пенсії, а відтак, відсутнє й порушення прав позивача на призначення пенсії. Рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

03.10.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області вже із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника - чоловіка ОСОБА_2 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, який опрацював заяву за принципом екстериторіальності прийнято Рiшенням вiд 07.10.2022 №17 про вiдмову в призначеннi пенсiї з втрати годувальника, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 становить 05 poків 06 місяців 16 днiв, що є недостатнім для призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До страхового стажу не зараховано період роботи з 15.07.1985 по 06.02.1986, оскільки в наказі про прийняття міститься виправлення та в даті наказу про прийом міститься виправлення.

Не погодившись із правомірністю відмови, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

За приписами п. 6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_3 - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначеною нормою права визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом п. 1 ч. 2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника стало відсутність у позивача страхового стажу.

Як встановлено судом відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.12.2021 №88 загальний страховий стаж позивачки становить 13 років 08 місяців 19 днів.

Мінімальний розмір страхового стажу, необхідний для призначення пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" складає 15 років.

Як зазначалося, статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею.

Відповідно до статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та до яких, зокрема, відноситься дружина померлого годувальника, яка досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-ІV.

Як слідує із встановлених обставин справи, підставою для відмови позивачу у відновленні призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника був висновок відповідача стосовно відсутності у позивача достатнього страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України №1058-ІV.

Однак суд вважає такі доводи відповідача наслідком неправильного тлумачення Закону, оскільки, за приписами статей 26, 38 Закону №1058-ІV підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Таке поняття як "страховий стаж" є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у ст. 36 названого Закону. Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років і визначається як загальний пенсійний вік і для чоловіків, і для жінок.

Враховуючи, що станом на час звернення позивача за призначенням пенсії, позивач досягла пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-ІV, у розумінні приписів ч.3 ст.36 Закону №1058-ІV вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника її чоловіка, а тому мала і має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а дії відповідача у відмові в призначенні пенсії з підстав недостатності у позивача страхового стажу є протиправними.

Також, як вбачається з оскаржуваного Рiшення вiд 07.10.2022 №17, відповідач 2 відмовляючи у зарахуванні періоду роботи позивача з 15.07.1985 по 06.02.1986 до страхового стажу, виходив з того, що в наказі про прийняття міститься виправлення та в даті наказу про прийом міститься виправлення.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

На момент розгляду справи судом діє порядок ведення трудових книжок, який регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі -Інструкція №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Отже, з поданої позивачем трудової книжки вбачається, що вона працювала вихователем ясельної групи в період з 15.07.1985 по 06.02.1986 року, а тому відмова відповідача в зарахування цього періоду до страхового стажу є необґрунтованою.

У позові позивачка просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що полягають у відмові в призначенні пенсії по втраті годувальника, проте відповідач 2, прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, тобто права позивача порушені рішенням, а не діями, тому відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, для захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення від 07.10.2022 №17 та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.07.1985 по 06.02.1986.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію по втраті годувальника з 12.09.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Оскільки із заявою та документами необхідними для призначення пенсії в разі втрати годувальника позивач звернулася лише 03.10.2022 року, тож, на призначення пенсiї вона має право з 03.10.2022 року, а не з 12.09.2021 року.

У даному спірному випадку суд наголошує на тому, що доводи позивачки про протиправність дій відповідача1, які полягають у неналежному сприянні їй у реалізації прав на відповідне звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника з 06.12.2021 є безпідставними.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та враховуючи докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Словянськ, Донецька область, 84122, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2022 №17 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Словянськ, Донецька область, 84122, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) період роботи з 15.07.1985 по 06.02.1986 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсію по втраті годувальника-померлого чоловіка ОСОБА_2 з 03.10.2022.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Словянськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. С. Брагар