Справа № 280/566/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

07 лютого 2023 року Справа № 280/566/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Бойченко Ю.П., перевіривши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 72-А)

2. Державної судової адміністрації України (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5)

3. Служби судової охорони (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 1. Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області (далі відповідач 1), 2. Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), 3. Служби судової охорони (далі відповідач 3), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області, які полягають у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 тисяч гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 і до закінчення воєнного стану в Україні, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Запорізькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 тисяч гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 і до закінчення воєнного стану в Україні, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою суду від 25.01.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачу запропоновано у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду позовну заяву (у новій редакції; у кількості примірників для суду та відповідно до кількості учасників справи), в якій уточнити склад учасників справи (враховуючи, що позовні вимоги заявлені лише до відповідача 1); заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 24.02.2022 по 17.12.2022, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, в якій вказати підстави для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку.

02.02.2023 від представника позивача надійшла заява (вх. №5079), до якої додано клопотання про поновлення строку звернення до суду та позовну заяву (у новій редакції), в якій уточнено склад учасників справи, а саме Територіальне управління Служби судової охорони у Запорізькій області визначено в якості відповідача, а Державна судова адміністрація України та Служба судової охорони в якості третіх осіб.

Так, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду представник позивача зазначає, що протягом всього періоду час після початку війни ОСОБА_1 перебував у службових нарядах через день, а решту днів керував підлеглими співробітниками, які також знаходилися на службі. Крім того, сім`я позивача знаходилася на тимчасово окупованих територіях, і увага ОСОБА_1 була спрямована в першу чергу на захист народу України, суверенітету і незалежності України та безумовно врятування своєї сім`ї. Також, посилається на Рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 №8-рп/2013 та №9-рп/2013 та зазначає, що в межах спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), тобто звернення позивача до суду із заявленими ним вимогами не обмежується будь-яким строком.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду із цим позовом суд виходить з наступного.

За приписами частин 1, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вже зазначалося судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 25.01.2023, позовні вимоги в частині періоду з 24.02.2022 по 17.12.2022 заявлені з порушенням місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого процесуальним законом.

У відповідності до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі № 9901/89/21, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом із тим, до клопотання будь-яких доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду не додано.

Суд зазначає, що наведені підстави пропуску строку звернення до суду (перебування на службі, турбота про сім`ю тощо) мають суб`єктивний характер та не позбавляли ОСОБА_1 можливості звернутись до суду з даною позовною заявою у встановлені КАС України строки.

Крім того, суд враховує, що позовна заява підготована представником позивача, а не безпосередньо позивачем, тобто дії щодо її підготовки не вимагали від позивача додаткових часових витрат.

Суд також зауважує, що правові висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішеннях від 15.10.2013 №8-рп/2013 та №9-рп/2013 про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, оскільки з 19.07.2022 набули чинності зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, які відповідних положень не містять.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі Уейт і Кеннеді проти Німеччини , пункт 43).

Отже, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, параграф 61).

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Отже, законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Аналогічні висновки висловив Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 у справі №540/198/19.

Відтак, суд доходить висновку, що у клопотанні про поновлення строків звернення до суду не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. Позивач не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Звідси, наведені підстави пропуску строку звернення до суду є суб`єктивними, не підтверджені належними та достовірними доказами, а тому не можуть вважатися поважними.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу в частині позовних вимог за період з 24.02.2022 по 17.12.2022.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 169, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 24.02.2022 по 17.12.2022 повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко