Справа № 140/11951/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 140/11951/21 пров. № СК-А/857/10118/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення 15.03.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 15.03.2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №3-0318 від 22.04.2021, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2021 рік в сумі 35 377,95 грн. Проте матеріали справи не містять документальних даних, згідно яких відповідач обраховував податкові зобов`язання та не надано належного розрахунку оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

10.02.2016 між ОСОБА_1 та Рожищенською міською радою укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення № 114, предметом якого є земельна ділянка площею 2,0831 га., кадастровий номер - ,:04:008:0076, цільове призначення - для обслуговування нафтобази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2.1. договору, за погодженням сторін продаж земельної ділянки вчинено за 626 596,00 грн. із розстроченням платежу терміном на 5 (п`ять) років. Відповідно до пункту 4.2. договору, право власності на придбану земельну ділянку виникає, у покупця після повної оплати предмету договору у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

05.04.2021 Рожищенською міською радою видано довідку № 81/01-08/2-21, згідно якої, ОСОБА_1 сплачено 626 672,75 грн. за договором «купівлі-пролажу» №114 від 10.02.2016 та заборгованість у платника відсутня.

22.04.2021 ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №3-0318, яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2021 рік в сумі 35 377,95 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 291687948 від 21.12.2021 ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: контора нафтобази, загальною площею 31,1 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; склад нафтобази, загальною площею 80,3 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; бесідка, загальною площею 36,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; розливочна нафтобази, загальною площею 16,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; автозаправна станція, загальною площею 10,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля артезіанської свердловини з водонапірною вежею, загальною площею 12,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля насосної для викачки залізних цистерн з металевим піднавісом, загальною площею 15,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля резервної розливочної, загальною площею 5,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля трансформаторної підстанції, загальною площею 12,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з правомірністю вищевказаного повідомлення-рішення, позивач звернувся в суд з даним адміністративним позовом та просить його скасувати.

У відповідності до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Як визначено підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 286.1, п. 286.5, п. 286.6 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для ч обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів . України. У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування. Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику- податку- у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року, податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб- власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності .і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Таким чином, передбачено, що земельний податок нараховується також для фізичних осіб за користування земельною ділянкою, яка не перебуває у їх власності, однак на такій земельній ділянці розташоване їх нерухоме майно.

Відповідно до п. 287.1, п. 287.6 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що власник нерухомого майна сплачує до бюджету податок за площі під такими об`єктами з урахуванням пропорційної частки території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Фізична особа - власник нерухомого майна є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З огляду на те, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: контора нафтобази, загальною площею 31,1 кв. м., склад нафтобази, загальною площею 80,3 кв.м., бесідка, загальною площею 36,7 кв.м., розливочна нафтобази, загальною площею 16,6 кв.м., автозаправна станція, загальною площею 10,1 кв.м., будівля артезіанської свердловини з водонапірною вежею, загальною площею 12,6 кв.м., будівля насосної для викачки залізних цистерн з металевим піднавісом, загальною площею 15,8 кв.м., будівля резервної розливочної, загальною площею 5,3 кв.м.; будівля трансформаторної підстанції, загальною площею 12,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача про те, що він не є платником земельного податку з огляду на те, що за ним не зареєстровано право власності або право користування земельною ділянкою, викладені в позовній заяві.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 N 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р за N 124/28254, передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

З наведеного слідує, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання лише за його наявності, тобто, складання розрахунку грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішення не є обов`язковим.

Разом з тим, як вірно відзначено судом першої інстанції, відповідач надав розрахунок плати за землю відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що міститься в матеріалах справи. Як слідує із даного розрахунку сума земельного податку становить 35 377,95 грн. (добуток тарифу на площу земельної ділянки (16983,32 грн/га*2,0831га)).

Ставка земельного податку розраховувалася згідно нормативної грошової оцінки Рожище зона 2, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. При цьому позивачем не представлено суду доказів неправомірності даної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а тому в цій частині вимоги апелянта колегія суддів відхиляє як неспроможні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року у справі №140/11951/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 07 лютого 2023 року.