Справа № 320/6969/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року Київ справа №320/6969/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", в якому просить стягнути адміністративно-господарські санкції та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8 230 375, 70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державне спеціалізоване підприємство "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" у 2021 році не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим сума адміністративно-господарських санкцій та пені, що належить сплаті відповідачем, становить 8 230 375, 70 грн.

Ухвалою суду від 16.08.2022 позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

18.08.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 24.08.2022 суд відкрив провадження у справі, визначив, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

13.09.2022 до суду від Київського обласного центру зайнятості надійшов лист від 26.08.2022 № 1527/09/01-36, відповідно до якого у 2021 році ДПП "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" до центру зайнятості подало звіт за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" про наявність на підприємстві шести вакантних місць, серед яких вакантні місця для осіб з інвалідністю відсутні (том 1, а.с.37).

Ухвалою суду від 21.10.2022 суд повторно витребував докази у сторін та Київського обласного центру зайнятості.

24.10.2022 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, де на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2022 надано письмові пояснення та докази.

31.10.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначив, що вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що на нього не поширюється застосування адміністративно-господарських санкцій за не працевлаштування осіб з інвалідністю, позаяк відповідач є державним підприємством і нібито утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідачем не надано доказу у вигляді витягу є Реєстру неприбуткових установ та організацій. Позивачем під час воєнного стану обмежений у доступі до публічних реєстрів, однак на порталі "Clarity Project Система аналітики відкритих даних з закупівель Prozorro та аукціонів ProZorro" отримано інформацію, що відповідачем відкриті рахунки у декількох комерційних банках. У звіті відповідача за формою № 10-ПОІ у графі "коди організації-респондента" відповідач власноруч заповнив форму фінансування 4 змішана. Натомість положення частини першої статті 30 Закону № 875-ХІІ поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів. Вважає, що відповідач не надав доказів створення 46 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за період 2021 року, починаючи з 04.01.2021.

01.11.2022 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі щодо доказів надіслання відповідачу копії відповіді на відзив.

Відповідач позов не визнав, 08.11.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач є державним підприємством і утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, отже до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції. Зазначає, що зазначене питання вже було предметом судового розгляду і відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі № 810/2448/17 та рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2019 у справі № 320/6384/18 Київському обласному відділенню Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю відмовлено у задоволення позову про стягнення з ДСП "ЦППРВ" адміністративно-господарських санкцій та пені. Відповідач вважає, що ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися їх пошуком для працевлаштування.

28.11.2022 до суду від Київського обласного центру зайнятості на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2022 надійшов лист від 18.11.2022 № 2428/09/01-36 зазначено, що у листі від 26.08.2022 № 1527/09/01-36 було допущено неточність, позаяк із зазначених шести звітів за формою № 3-ПН до структурних підрозділів КОЦЗ було подано чотири звіти. Також зазначено, що у 2021 році ДСП "ЦППРВ" було подано ще два звіти за формою № 3-ПН до Балаклійської районної філії Харківського обласного центру зайнятості (від 12.10.2021) та до Чергінівського міського центру зайнятості (від 22.11.2021) (том 1, а.с.223).

Ухвалою суду від 30.11.2022 клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено.

Ухвалою суду від 30.11.2022 витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії статуту, довідки про включення позивача до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів та довідки про включення позивача до реєстру неприбуткових організацій.

23.12.2022 до суду від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду від 30.11.2022 надійшли запитувані судом документи з інформацією про неможливість надання певних документів.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, додаткові пояснення, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

Державне спеціалізоване підприємство "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (далі також ДСП "ЦППРВ"), ідентифікаційний код 37197102, зареєстроване за адресою: Київська область, Іванківський район, місто Чорнобиль, вулиця Кірова, будинок 52. Основний вид економічної діяльності: 38.22 оброблення та видалення небезпечних відходів (том 1, а.с.75-77).

Згідно з пунктом 1.1. статуту ДСП "ЦППРВ" засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження.

Відповідно до пункту 1.2 статуту ДСП "ЦППРВ", нова редакція якого затверджена наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 11.11.2022 № 110-22 (далі Статут), підприємство створене відповідно до наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09 грудня 2010 № 1086 та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2011 № 878-р передане до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження.

Згідно з пунктом 3.1 Статуту підприємство створене з метою виконання робіт у сфері поводження з радіоактивними відходами, є експлуатуючою організацією, що здійснює діяльність, пов`язану з вибором майданчика, проектуванням, будівництвом, експлуатацією, закриттям сховищ для захоронення РАВ і забезпечення ядерної та радіаційної безпеки, фізичного захисту сховища для захоронення РАВ на всіх етапах життєвого циклу сховищ для захоронення РАВ.

Відповідно до розділу 4 (юридичний статус підприємства) статуту підприємство самостійно організовує роботу відповідно до Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів України, цього Статуту, який затверджується Уповноваженим органом управління (пункт 4.2). Підприємство має самостійний баланс, розрахунковий (поточний), валютний та інші рахунки в установах банків, основні фонди та обігові кошти, печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи і бланки зі своїм найменуванням (пункт 4.4). Для здійснення підприємницької діяльності, підприємство залучає і використовує матеріально-технічні, фінансові, трудові та інші види ресурсів, використання яких не заборонено законодавством (пункт 4.7).

Згідно з пунктом 7.1.11 статуту підприємство може займатися господарською діяльністю в межах повноважень, що не суперечить законодавству та сприяє реалізації основних напрямків його діяльності.

Відповідно до звітності відповідача за формою № 10-ПОІ звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік середня облікова кількість штатних працівників облікового складу, за рік становила 1465 осіб, з них 13 осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Підприємством визначено, що кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" має становити 59 осіб. Сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю визначена у сумі 7 570, 3 тис. грн (том 1, а.с.78).

З наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву документів, суд встановив, що ДПС "ЦППРВ" подавались такі звітності за формою № 3-ПН щодо інформації про попит на робочу силу (вакансії):

- 31.05.2021, де зазначено про одну вакансію на посаду помічника машиніста тепловозу із розміром заробітної плати 7 854, 00 грн/міс., при цьому у коментарях до даних про вакансію відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку не зазначено (том 1, а.с.79-80);

- 02.08.2021, де зазначено про одну вакансію на посаду інженер-програміста 1 категорії із розміром заробітної плати 12 622, 00 грн/міс., при цьому у коментарях до даних про вакансію зазначено відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку (том 1, а.с.81-82);

- 30.09.2021 (є вхідний штамп Іванківської районної філії КОЦЗ), де зазначено про одну вакансію на посаду електромонтера з ремонту обмоток та ізоляції електроустаткування 6 роз. із розміром заробітної плати 59, 83 грн/год. + 4 % ШУП, при цьому у коментарях до даних про вакансію відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку не зазначено (том 1, а.с.79-80).

Разом з цим, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 24.08.2022 та від 21.10.2022 у Київського обласного центру зайнятості витребувано письмові пояснення про те, чи подавались ДСП "ЦППРВ" до Київського обласного центру зайнятості чи іншого територіального органу центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за 2021 рік; інформацію про випадки відмови ДСП "ЦППРВ" у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за їх зверненням чи за направленням відповідними органами державної служби зайнятості.

Так, Київським обласним центром зайнятості було надано інформацію про надання відповідачем до структурних підрозділів КОЦЗ 4 звітів (із наданням відповідних копій) та ще 2 до Балаклійської районної філії Харківського обласного центру зайнятості та до Чернігівського міського центру зайнятості (том 1, а.с.223), зокрема:

- 19.02.2021 (прийнято в телефонному режимі), де зазначено про одну вакансію на посаду інженер з комп`ютерних систем із розміром заробітної плати 11 000, 00 грн/міс., при цьому у коментарях до даних про вакансію відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку не зазначено (том 1, а.с.224-227);

- 20.04.2021, де зазначено про одну вакансію на посаду інженер 2 категорії із розміром заробітної плати 14 000,00 (у тому числі основної 11 300,00), при цьому у коментарях до даних про вакансію відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку не зазначено (том 1, а.с.228-229);

- 31.05.2021, де зазначено про одну вакансію на посаду помічника машиніста тепловозу із розміром заробітної плати 7 854, 00 грн/міс., при цьому у коментарях до даних про вакансію відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку не зазначено (том 1, а.с.230-233);

- 29.10.2021, де зазначено про одну вакансію на посаду інженер-програміст із розміром заробітної плати 15 000,00 (у тому числі основної 15 000,00), при цьому у коментарях до даних про вакансію відомості про працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку не зазначено (том 1, а.с.234-235).

Відповідно до копій штатного розпису ДПС "ЦППРВ" на 2021 рік у редакції від 21.01.2021 загальний штат співробітників передбачав 1525 осіб; у редакції від 25.03.2021 штатний розпис передбачав 1521 штатних одиниці; у редакції від 28.04.2021 штатний розпис передбачав 1519 штатних одиниці; у редакції від 17.06.2021 штатний розпис передбачав 1517 штатних одиниць; у редакціях від 28.10.2021 та 24.11.2021 штатний розпис передбачав 1513 штатних одиниць (том 1, а.с.85-216).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 6 Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 р. № 129 передбачено, що Фонд відповідно до покладених на нього завдань спрямовує, координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду з питань діяльності, визначеної в положеннях про відділення, у тому числі щодо збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Спеціальним законом, що визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 р. № 875-ХІІ (далі Закон № 875-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 875-ХІІ держава створює правові, економічні, політичні, соціально-побутові та соціально-психологічні умови для задоволення потреб інвалідів у відновленні здоров`я, матеріального забезпечення, посильній трудовій та громадській діяльності.

Відповідно до частини першої-другої статті 17 Закону № 875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70 "Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення" затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, абзацом 3 пункту 2 якого визначено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 р. № 5067-VI роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 р. № 316 (далі - Порядок № 316).

Відповідно до пунктів 5 та 6 розділу І Порядку № 316 встановлено, що форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.

Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Суд зазначає, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, обов`язок з інформування виконано своєчасно та належним чином щодо встановленого порядку подання інформації про попит на робочу силу (вакансії). У такому випадку це свідчить про те, що учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 28.05.2019 у справі № 820/2287/17 та від 31.07.2019 у справі № 817/724/17.

На підставі аналізу норм законодавства, суд дійшов висновку про те, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у разі не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак на підприємство (фізичну особу) покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство (фізичну особу) здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 28.05.2019 у справі № 807/554/17, від 28.05.2019 у справі № 820/2287/17 та від 24.02.2020 у справі № 820/2132/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16 зазначив, що Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, що в свою чергу здійснює пошук відповідної роботи для працевлаштування таких осіб.

З огляду на викладене, обов`язок з працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, що свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для таких осіб, є наказ підприємства про створення відповідного робочого місця, звіт за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Аналогічна висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16.

Надаючи оцінку твердженню відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що надавши інформацію про попит на вакансії, фактично вжив усіх залежних від нього передбачених законом заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, ДСП "ЦППРВ" подавало звіти з інформацією про попит на робочу силу (вакансії) протягом 2021 року (за формою № 3-ПН) на загальну кількість 6 осіб, що значно менше, ніж визначена підприємством кількість робочих місць для осіб з інвалідністю у звіті про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю (за формою № 10-ПОІ). При цьому, із зазначених вакансій підприємство лише один раз визначило посаду для особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, що не може свідчити про вжиття усіх залежних від підприємства заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю у загальній кількості 46 осіб.

Надаючи оцінку твердженню відповідача про те, що відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ на підприємство не поширюється застосування адміністративно-господарських санкцій та пені, позаяк підприємство є державним і утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, суд зазначає таке.

Відповідно до виключення, визначеного статтею 20 Закону № 875-ХІІ, щодо незастосування адміністративно-господарських санкцій, то положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету є бюджетними установами. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до інформації, отриманої від ДСП "ЦППРВ" на виконання вимог ухвали суду від 30.11.2022, відповідачем зазначено, що довідка про включення підприємства до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів не може бути надана, позаяк розпорядником коштів є Державне агентство з управління зоною відчуження (ДАЗВ), до сфери управління якого належить ДСП "ЦППРВ", і як було зазначено у відзиві ДСП "ЦППРВ" є тільки отримувачем коштів та виконуючим державні програми, затверджені ДАЗВ.

Згідно з пунктом 38 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету; розпорядник бюджетних коштів бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету (пункт 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України).

Також відповідачем зазначено, що відповідно до реєстру юридичних осіб, платників податку, ДСП "ЦППРВ" є прибутковою організацією. Однак за даними балансу частка фінансування з державного бюджету в загальній структурі доходів підприємства з 2017 до 2022 роки становить більше 96 %, тобто власний прибуток підприємства складає не більше 4 % на рік.

Крім того, у таблиці "коди організації-резидента" у звіті № 10-ПОІ зазначено організаційно-правову форму господарювання (ДК 002:2004; КОПФГ): 140 державне підприємство, а форму фінансування зазначено 4 змішану (том 1, а.с.78).

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність підстав для звільнення ДСП "ЦППРВ" від сплати адміністративно-господарських санкцій відповідно до вимог статті 20 Закону № 875-ХІІ.

Суд також критично оцінює посилання відповідача на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі № 810/2448/17 та від 29.02.2019 у справі № 320/6384/18 про те, що судом питання звільнення відповідача вже було предметом судового розгляду та що у задоволенні позову про стягнення адміністративно-господарських санкцій було відмовлено, з огляду на таке.

Позов (у процесуальному сенсі) є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Такі висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21.

Суд зазначає, що предметом у згадуваних вище адміністративних справах були стягнення з ДСП "ЦППРВ" адміністративно-господарських санкцій за 2016-2017 роки. При цьому, у цих рішеннях суд не вирішував питання звільнення відповідача від сплати таких санкцій. Відмова у задоволенні позовних вимог була обумовлена тим, що підприємство вживало активних дії із здійсненням належних заходів для реалізації прав осіб з інвалідністю на працевлаштування.

У справі, що розглядається, суд вирішує питання про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за 2021 рік, у зв`язку з тим, що середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону.

Суд встановив, що середньооблікова кількість працюючих у ДСП "ЦППРВ" у 2021 році становила 1465 осіб, а кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю 13 осіб. Відповідно до нормативу (4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік) підприємство мало працевлаштувати ще 46 осіб з інвалідністю: (1465 х 4 % (58,6) 13 = 59 (з урахуванням округлення) 13 = 46 осіб).

Відтак ДСП "ЦППРВ" не виконало у 2021 році вимог Закону № 875-XII в частині створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю, а також повідомлення державної служби зайнятості про наявність вакансії для працевлаштування цієї категорії працівників.

Таким чином, відповідач, як юридична особа, що використовує найману працю, у якої середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченого статтею 19 Закону № 875-ХІІ, повинен сплатити відповідному відділенню Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції за 2021 рік, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте відповідною особою.

Відповідно до положень частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю та стягнення пені у сумі 8 230 375, 70 грн, позаяк відповідачем не виконано вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативу, установленого статтею 19 Закону № 875-ХІІ та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць у підприємстві та потребу у направленні до нього центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Згідно з частиною другою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. У зв`язку з відсутністю відповідних доказів, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (місцезнаходження: Київська область, Іванківський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, буд. 52, ) на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 72, ) адміністративно-господарські санкції та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8 230 375, 70 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.