Справа № 120/19543/21-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/19543/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач: Курко О. П.

06 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною та скасовано постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 09.11.2021 № 293622 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд відповідно до п.31-1 Порядку №879, оскільки на момент проведення перевірки 07.10.2021 р. підпункт 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №103 зазнав змін, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1047 від 29.09.2021. Щодо доводів суду першої інстанції про те, що оскаржувану постанову винесено особою, яка не наділена повноваженнями на ії прийняття, відповідач зазначив, що на момент розгляду справи про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу, виконуючий обов`язки начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області здійснював заступник начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області - начальник відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Вінницькій області - Захарчук Денис, на якого було покладено такі повноваження наказом №1198-К від 30 липня 2021 року.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 07.10.2021 у пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-30 Стрий-Умань-Дніпро-зварине 405 км+930 м посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки Volvo реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом KENPF реєстраційний номер НОМЕР_2 що використовувався перевізником ОСОБА_1 .

За наслідком проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Volvo реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом KENPF реєстраційний номер НОМЕР_4 встановлено фактичне навантаження на строєну вісь - 22,820 тон, при допустимих 22 т.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами було складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №305338 від 07.10.2021, Акт про перевищення транспортних засобом нормативно вагових параметрів №0064395 від 07.10.2021, довідку про результати здійснення №0053895 від 07.10.2021.

09.11.2021 Подільським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №293622 у сумі 17000 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на законодавчому рівні не передбачена можливість отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за відсутність такого дозволу. У такому випадку до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п. 31-1 Порядку №879. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена особою, яка не наділена повноваженнями на ії прийняття.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001 року (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджені Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил №30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Положеннями пункту 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктами 16-18 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно з пунктом 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Як свідчать матеріали справи, в ході проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Volvo реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом KENPF реєстраційний номер НОМЕР_4 встановлено фактичне навантаження на строєну вісь - 22,820 тон, при допустимих 22 т.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Отже, в даному випадку під час здійснення вантажного перевезення було перевищено вагові параметри на строєну вісь.

Оскільки навантаження на строєну вісь склало 22,820 т. при допустимому 22 т., що складає перевищення параметрів від нормативу на 3,7 %, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зіслався на абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", водночас, судова колегія зазначає, що позивача притягнуто до відповідальності відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Що ж до посилань позивача на відсутність у перевізника обов`язку отримувати дозвіл на перевезення подільного вантажу, то суд зазначає, що урахуванням ч. 4 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення такого вантажу може здійснюватися на підставі документа про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, тому доводи про те, що чинним законодавством не передбачено оформлення дозволів на перевезення подільного вантажу, є необґрунтованими та не звільняють позивача від обов`язку здійснити плату за проїзд великовагового транспортного засобу.

При цьому, згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху визначення вантажу як подільного передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження на строєні осі - 22 т.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд відповідно до п.31-1 Порядку №879, оскільки на момент проведення перевірки 07.10.2021 р. підпункт 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №103 зазнав змін, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1047 від 29.09.2021, відповідно до якого визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Щодо посилання позивача на те, що відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п. 19 Порядку №879, виключена з 08 вересня 2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671.

Суд зазначає, що з огляду на виключення п. 19 Порядку №879, наявність у терміні "вимірювання" посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 серпня 2018 року у справі №820/1420/17.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року по справі № 819/1381/16, відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Стосовно посилань позивача на те, що Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розробленої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України не розповсюджується на транспортні засоби з вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачем не було доведено те, що вказана методика була застосована відповідачем при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу 07.10.2021 року, що належить позивачеві. Крім того така Методика втратила чинність на час виникнення спірних відносин.

Щодо тверджень позивача про те, що предметом перевезення був сипучий вантаж, який є рухомим під час руху транспортного засобу, а тому його маса є несталою в різних точка автомобіля, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду №803/1540/16 від 24.07.2019.

Стосовно доводів позивача та суду першої інстанції про те, що щотижневий графік проведення рейдових перевірок Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 04.10.2021 по 10.10.2021 був затверджений в.о. заступника начальника управління Денисом Захарчуком, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу, виконуючий обов`язки начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області здійснював заступник начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області - начальник відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Вінницькій області - Захарчук Денис, на якого було покладено такі повноваження наказом №1198-К від 30 липня 2021 року, що підтверджується копією вказаного наказу, який долучено до апеляційної скарги.

А тому, ОСОБА_2 мав право на затвердження щотижневого графіку проведення рейдових перевірок.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржувана постанова винесена не уповноваженою особою, то судова колегія вважає їх безпідставними.

Так, відповідно до пункту 27 Порядку №1567 за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як свідчать матеріали справи, оскаржувана постанова винесена заступником начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки - начальником відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Вінницькій області Іваном Прохоренко.

Відтак, ОСОБА_3 мав право на прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №293622 від 09.11.2021 р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взагалі не досліджував матеріалів справи, підстав притягнення позивача до відповідальності, керувався не чинними нормами станом на момент виникнення спірних правовідносин, а тому, дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.