Справа № 694/14/23
Суддя: Сакун Д. І.
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/14/23
провадження № 2-а/694/4/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

07.02.2023 року м. Звенигородка

Звенигородськийрайонний суд Черкаськоїобласті в складі:

Головуючого суддіСакун Д.І.

за участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А.,

розглянувши в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до Управління патрульної поліції у м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (адреса: вул. Лесі Українки 21, м. Черкаси, 18000) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся із вказаним позовом в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАВ №363663 винесену 11.12.2022 року поліцейським СРПП Звенигородськкого РВП Шапошніковим Володимиром Юрійовичем відносно позивача ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.12.2022 року відносно нього поліцейським СРПП Звенигородського РВП сержантом поліції Шапошніковим В.Ю. було складено постанову про адміністративне правопорушення серія БАВ №363663 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою позивача притягнуто за порушення п. 9.2. Б ПДР, яким передбачено, що водій повинен подавати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 9.2б ПДР України. Стверджує, що включив покажчик повороту та перевірив його роботу при поліцейському. Із зазначеною постановою позивач не згідний та вважає її незаконною оскільки правил дорожнього руху він не порушував. Крім того, інспектор поліції не пояснив причину зупинки та не пояснив, що саме позивач порушив, як передбачено п.1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». На його прохання все таки пояснити причину зупинки, поліцейський відповів, що ОСОБА_1 перед поворотом праворуч не вказав зміну напрямку руху, не вімкнув світловий показчик повороту, однак надати відповідні докази не зміг, показав на телефоні відео, з якого розібрати нічого не можливо. Жодних доказів його провини поліцейським не надано. Після цього інспектор став складати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що факт вчинення ним адміністративного правопорушення не підтверджено жодним доказом.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.01.2023 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, які вони отримали, що підтверджується поштовим повідомленням.

19.01.2023 року надійшло клопотання представника відповідача М. Трохименко про заміну відповідача на належного.

23.01.2023 року ОСОБА_1 подав клопотання в якому просить розглядати справу з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 25.01.2023 року в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін - відмовлено та продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, в ухвалі суду роз`яснено позивачу, що оскільки на розгляд суду подане клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача Управління патрульної поліції у м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на належного - Головне управління поліції в Черкаській області, а вказана заміна здійснюється за клопотанням позивача або за його згодою, тому остнній може надати письмові заперечення на вказане клопотання або клопотання про заміну або згоду на заміну відповідача або згоду на залучення Головного управління поліції в Черкаській області в якості співвідповідача.

Ухвалу суду від 25.01.2023 року позивач отримав особисто 01.02.2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.12.2022 відносно позивача працівником поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 11.12.2022 року в м. Звенигородка по просп. Шевченка керував мопедом, не видав зміну напрямку руху перед поворотом праворуч на вул. Героїв Небесної Сотні світловим покажчиком повороту встановленого напрямку, чим порушив п. п. 9.2 ПДР(а.с.3).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди (ч.2 ст. 122 КУпАП).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є докази. Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними, якщо вони підтверджують факт данного адміністративного проступку.

Відповідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак належних доказів, що позивач порушив ПДР України, зокрема доказів, які б спростували вищезазначені доводи позивача, чи вказували б на правомірність рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, пояснень свідків, пояснень інших учасників руху, чи відеозапису фіксації. Проте, суду такі докази як і відзив на позов не надано. Відтак, всі сумніви трактуються на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.122 КУпАП.

Разом з тим суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч.1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, протее своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.2 ст.122 покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч.1 ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1, ч. 2 ст.13 ЗУ "Про Національну поліцію" систему поліції складають: 1)центральний орган управління поліцією; 2)територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП поліцейські відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є сааме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Як вбачається з позову позивач визначив відповідачем Управління патрульної поліції у м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Однак, з клопотання відповідача про заміну відповідача вбачається, що орган, від імені якого винесена постанова - СРПП Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області. Департамент патрульної поліції є окремою від Головного управління Національної поліції в Черкаській області юридичною особою публічного права. Таким чином, виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення здійснюється органом поліції, в даному випадку Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області.

Отже, прийняте судом рішення по даній справі мало вплинути на права та інтереси не Департаменту патрульної поліції, а Головного управління Національної поліції в Черкаській області, як органу Державної влади від імені якого винесено постанову, та на обов`язки встановлені законодавством по забезпеченню виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

З будь-якими клопотаннями чи заявами про заміну первісного відповідача належним відповідачем позивач до суду не звертався, хоча був повідомлений про клопотання відповідача про заміну відповідача і право на таку заміну було роз`яснене.

Аналізуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до Управління патрульної поліції у м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Лесі Українки 21, м. Черкаси, 18000) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення підписано 07.02.2022

Суддя Д.І. Сакун