Справа № 640/579/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/579/20 Суддя першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кучми А.Ю. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Ворони Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії та Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Шостої кадрової комісії від 11 грудня 2019 року про неуспішне проходження атестації;

- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2117ц про звільнення з посади прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

- поновити на посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора або рівнозначній посаді з 24 грудня 2019 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням інфляції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Шостої кадрової комісії від 11 грудня 2019 року № 16 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2117ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;

- поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді, яка відповідає посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, з 24 грудня 2019 року;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 327289 грн 33 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року зазначене судове рішення змінено в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2022 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам, а також неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що суд наділений повноваженнями перевіряти рішення кадрової комісії не лише на предмет його законності, а й з точки зору інших критеріїв, наведених у ст. 2 КАС України. Позивач наголошує на тому, що Шостої кадрової комісії від 11 грудня 2019 року про неуспішне проходження ним атестації не є мотивованим, а викладені в ньому висновки не підтверджені належними доказами. Позивач вважає необґрунтованим висновок кадрової комісії про його невідповідність вимогам професійної етики та компетентності і просить врахувати, що в ході атестації він набрав необхідну кількість балів, правильно розв`язав практичне завдання та протягом служби неодноразово отримував нагороди і відзнаки. Також позивач не вбачає прояву недоброчесності в тому, що він в період перебування на посаді прокурора отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Офіс Генерального прокурора подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач неуспішно пройшов атестацію, адже кадрова комісія з`ясувала обставини, які свідчать про його невідповідність вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому повторно навів свої заперечення та доводи щодо висновків кадрової комісії.

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - Офісу Генерального прокурора у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги і просила суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Інший відповідач - Шоста кадрова комісія, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечила та причини неявки суду не повідомила. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника зазначеного відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника Офісу Генерального прокурора, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та сторони не заперечують, що ОСОБА_1 з 09 липня 2002 року працював в органах прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України від 07 грудня 2018 року № 1350ц позивача було призначено на посаду прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

З 25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, яким внесено ряд змін до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до абз. 1 п. 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» вказаного Закону прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 було затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

На виконання п. 10 Порядку № 221 ОСОБА_1 подав заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти у зв`язку з цим атестацію.

Наказом Генерального прокурора від 15 листопада 2019 року № 287 було утворено Шосту кадрову комісію (далі - Комісія) та визначено її персональний склад.

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивач, згідно з додатком № 1 до протоколу засідання першої кадрової комісії від 24 жовтня 2019 року № 4, набрав 74 бали.

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивач, згідно з додатком № 3 до протоколу засідання кадрової комісії від 08 листопада 2019 року № 4, набрав 117 балів, у зв`язку з чим рішенням Комісії позивач був допущений до проведення співбесіди з метою перевірки відповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Рішенням Комісії від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Наказом Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2117ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеними рішення Комісії від 11 грудня 2019 року та наказом Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2117ц, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично погодився з установленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в прокуратурі та проведення атестації, адже подав відповідну заяву, не оскаржив Порядок № 221 та наказ від 15 листопада 2019 року № 287, яким утворено Шосту кадрову комісію і визначено її персональний склад, а також не скористався правом заявити відвід членам комісії в ході проведення атестації.

Погоджуючись з рішенням Комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, суд першої інстанції зазначив, що з Реєстру адвокатів України видно, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посадові прокурора Генеральної прокуратури України 08 жовтня 2019 року отримав свідоцтво № 8232/10 про зайняття адвокатською діяльністю, отримання якого, в силу вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зобов`язує особу, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю скласти перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України, що вочевидь свідчить про наявність обґрунтованих підстав для висновку щодо невідповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності.

За висновком суду першої інстанції, такий стан речей, усвідомлені дії прокурора щодо отримання статусу адвоката, навіть в очах стороннього спостерігача зумовлять негативну оцінку такого зв`язку прокурора з адвокатурою, зумовить обґрунтовану недовіру до прокурора, який знаходився у підпорядкуванні адвоката при проходженні стажування, що вочевидь шкодить репутації та авторитету прокуратури, оскільки пов`язує прокурора з іншим поважним інститутом - адвокатурою, які виконують, однак, різні функції, а відтак несумісні між собою навіть в режимі зупинення адвокатської діяльності, оскільки по суті зв`язок з адвокатурою не припиняється. Отримання діючим прокурором свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та складання Присяги адвоката апріорі ставить такого прокурора з однієї сторони у його професійну невизначеність та з іншої сторони у залежність від Ради адвокатів та/або адвокатської спільноти, навіть у випадку зупинення адвокатської діяльності, що мало місце у даному випадку.

Під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції врахував правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 826/9606/17 та постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 520/9881/2020.

Стосовно наказу про звільнення позивача суд першої інстанції зазначив, що такий наказ є похідним від рішення Комісії про непроходження атестації, у зв`язку з чим не вбачає підстав для висновку про його протиправність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги позивача полягають у тому, що рішення Комісії від 11 грудня 2019 року про неуспішне проходження ним атестації є необґрунтованими, а викладені в ньому висновки не підтверджені матеріалами атестації. Наявність правових підстав для проведення атестації та легітимність складу Комісії позивач на стадії апеляційного розгляду справи не заперечує.

Направляючи справу на новий розгляду до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року зазначив, що у разі наявності у членів кадрової комісії обґрунтованих сумнівів щодо рівня компетентності, відповідність вимогам професійної етики і доброчесності прокурора, останньому надається можливість довести протилежне до прийняття остаточного рішення за результатами атестації (співбесіди).

Верховний Суд врахував позицію судів першої та апеляційної інстанції, які зазначили, що додані до матеріалів справи докази не містять підтвердження фактів порушень вимог професійної етики та доброчесності та відповідно, його невідповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Протокол № 5 засідання Комісії від 11 грудня 2019 року також не містить деталізації підстав прийнятого рішення стосовно ОСОБА_1 . При цьому відповідач вказав про неможливість надання документів на підтвердження допущення позивачем порушень вимог професійної етики та доброчесності, оскільки матеріали проходження атестації прокурорів, у тому числі позивача, знищені, про що складено акт від 27 грудня 2019 року головами першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої, сьомої кадрових комісій та акт від 07 лютого 2020 року, складений представниками з боку замовника - Міжнародної Організації Права Розвитку (IDLO) та з боку виконавця - ТОВ «ОСГ Рекордз Менеджмент Центр».

Надаючи оцінку наведеному, Верховний Суд зазначив, що суди не врахували вимог ч. 4 ст. 9, ч.ч. 1-2, 5-6 ст. 77 КАС України та прийняли оскаржувані рішення без з`ясування всіх обставин по справі.

Фактично Верховний Суд вказав на те, що позивач не був позбавлений можливості спростувати висновки Комісії, які стали підставою для висновку про неуспішне проходження атестації.

Колегія суддів враховує, що додаткові докази, які, на думку позивача, спростовують висновки Комісії, викладені у рішенні від 11 грудня 2019 року, були приєднані лише до апеляційної скарги та відповіді на відзив на апеляційну скаргу. Зокрема, ОСОБА_1 надав копії звіту про результати стажування від 02 вересня 2019 року, звітів зонального прокурора, відомості про перебування у відпустках в період з 01 січня до 24 грудня 2019 року, рішень Вищої ради правосуддя від 30 травня 2017 року та від 24 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач зазначив, що був позбавлений можливості надати додаткові докази до суду першої інстанції, адже вони з`явилися в його розпорядженні лише на стадії апеляційного оскарження.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що кожен із наданих документів був складений ще до звернення ОСОБА_1 до суду з цим адміністративним позовом. Винятком є лише лист Офісу Генерального прокурора від 22 грудня 2022 року № 27/3-1392вих22 про періоди перебування у відпустках, однак такий документ містить в собі інформацію про обставини, що були відмові позивачу та мали місце до його звільнення з посади.

Про обставини, які перешкоджали збиранню таких документів та подачі їх до суду першої інстанції, у тому числі з огляду на зазначені Верховним Судом підстави для направлення справи на новий розгляд, позивач не повідомив.

Крім того надані позивачем додаткові докази не містять в собі відомостей, які мають істотне значення для вирішення справи з огляду на підстави, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, згідно з мотивувальною частиною рішення від 11 грудня 2019 року у Комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності в частині відомостей про те, що у жовтні 2019 року під час роботи в органах прокуратури він одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак не зміг надати пояснення щодо проходження стажування та з інших питань.

Питання щодо можливості набуття діючим прокурором статусу адвоката було предметом дослідження Великою Палатою Верховного Суду. Правові висновки з цього питання викладені в постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 826/9606/17.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що, складаючи присягу прокурора, особа свідомо приймає всі обмеження, які покладаються на неї спеціальним законом, у тому числі заборону суміщення перебування на посаді прокурора з адвокатською діяльністю. Прокурори повинні реалізовувати власну свободу вираження поглядів та зібрань таким чином, щоб вони не суперечили їхнім повноваженням та не впливали або не могли вплинути на незалежність чи неупередженість судових органів або прокуратури. Прокурори повинні бути й виглядати неупередженими у своїх рішеннях, бути прозорими, уникати конфліктів інтересів або неналежного впливу, а також не сприяти жодній стороні внаслідок будь-яких зв`язків із нею.

Водночас, претендуючи на набуття права на заняття адвокатською діяльністю, прокурор вступає у позапроцесуальні відносини із Радою адвокатів, адвокатською спільнотою, адже доступ до професії адвоката передбачає виконання встановлених законодавством вимог до осіб, які виявили бажання стати адвокатом. Серед них, зокрема, є вимога щодо проходження стажування.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стажування здійснюється протягом шести місяців під керівництвом адвоката. За результатами стажування керівник стажування складає звіт про оцінку стажування та направляє його раді адвокатів регіону.

Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що очевидно у цьому випадку прокурор перебуває у відносинах підпорядкування з керівником стажування, який є адвокатом. Так само як і під час організації та проведення кваліфікаційного іспиту, який здійснюється кваліфікаційною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

На думку Великої Палати Верховного Суду, такі правовідносини між адвокатом і прокурором виходять за межі допустимої сфери відносин між прокурорською та адвокатською спільнотами. Намір проходити процедури кваліфікаційного іспиту, стажування та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, перебуваючи на посаді прокурора, є завідомо нелегітимним наміром, оскільки прогнозовано призводить до виникнення обставин несумісності. До того ж наявність статусу адвоката (захисника) в особи, яка є прокурором та підтримує державне обвинувачення в суді, ставить під сумнів її незалежність, безсторонність та неупередженість.

Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що у випадку отримання особою, яка є прокурором, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та складення присяги адвоката, така особа одночасно опиняється під дією двох присяг - прокурора та адвоката. Аналізуючи тексти Присяги прокурора та Присяги адвоката, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що одночасне перебування під дією двох присяг є неможливим, оскільки їхні тексти суперечать один одному та прямо порушують як незалежність прокурора, так і принципи здійснення адвокатської діяльності - незалежність та конфіденційність.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що проходження процедур кваліфікаційного іспиту і стажування з метою отримання статусу адвоката є несумісними зі статусом прокурора.

Зазначені правові висновки хоч і зроблені Великою Палатою Верховного Суду під розгляду і вирішення іншого спору, ніж виник між сторонами цієї справи, однак склад учасників справи та зміст рішення, що є предметом оскарження, не мають вирішального значення. Вказані правові висновки можуть бути враховані в кожному випадку, коли передумовою для прийняття оскаржуваного рішення стало вирішення питання щодо сумісності дій особи, спрямованих на отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, із перебуванням на посаді прокурора.

Суд першої інстанції, досліджуючи вплив факту отримання ОСОБА_1 в період перебування на посаді прокурора відповідного свідоцтва на можливість підтвердження його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності, правильно зазначив, що відповідно до положень Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків прокурор має сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї. При виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що намір проходити процедури кваліфікаційного іспиту, стажування та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, перебуваючи на посаді прокурора, є завідомо нелегітимним наміром, а також про те, що проходження процедур кваліфікаційного іспиту і стажування з метою отримання статусу адвоката є несумісними зі статусом прокурора, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення у Комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності ОСОБА_1 , який в період роботи в органах прокуратури отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, вимогам професійної етики та доброчесності.

В апеляційній скарзі та під час судового засідання позивач наголошував на тому, що за змістом рішення від 11 грудня 2019 року висновок Комісії про неуспішне проходження атестації ґрунтується не на самому факті отримання ним відповідного свідоцтва, а на неможливості надати пояснення щодо проходження стажування та з інших питань.

Разом з тим в оскаржуваному рішенні Комісії чітко зазначено, що сумніви стосовно відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності пов`язані саме з отриманням відомостей про одержання ним під час роботи в органах прокуратури свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. У вказаному рішенні дійсно зазначено, що позивач не зміг надати пояснень щодо проходження стажування та з інших питань. Однак не відсутність пояснень позивача з питань, пов`язаних із отриманням відповідного свідоцтва, а сам факт отримання документа, що надає право на зайняття адвокатською діяльністю в період перебування на посаді прокурора зумовив висновок про його невідповідність вимогам професійної етики та доброчесності.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач не заперечує, а матеріали справи підтверджують, що протягом всього часу проходження процедури складення кваліфікаційного іспиту, проходження стажування, складення присяги і отримання свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності ОСОБА_1 перебував на посаді прокурора.

Доводи позивача щодо виконання відповідних заходів в поза робочий час, у святкові та неробочі дні, а також в період перебування у відпустці колегія суддів вважає необґрунтованими, адже у вказані періоди ОСОБА_1 продовжував перебувати на посаді прокурора, на нього поширювався обов`язок не порушувати присягу прокурора і дотримуватись Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач не здійснював адвокатську діяльність під час перебування на посаді прокурора, колегія суддів вважає необхідним повторно зазначити, що за висновком Великої Палати Верховного Суду, несумісним із статусом прокурора є навіть проходження процедур кваліфікаційного іспиту і стажування з метою отримання статусу адвоката.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що в рішенні Комісії наведена обставина, яка поставила під сумнів відповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності - факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю в період перебування на посаді прокурора. Такий факт підтверджується матеріалами справи і не заперечується позивачем. Комісія, надавши оцінку зазначеній обставині за своїм внутрішнім переконанням, прийшла до висновку, що вона свідчить про невідповідність позивача вимогам професійної етики і доброчесності та є підставою для висновку про неуспішне проходження ним атестації. Підхід Комісії до надання правової оцінки діям позивача щодо проходження стажування та вчинення інших дій, що передували отриманню свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 826/9606/17.

В рішенні від 11 грудня 2019 року міститься також посилання на те, що на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії виникли сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності у зв`язку з низьким рівнем знання норм чинного законодавства та практики його застосування, а також з огляду на пояснення про професійні здобутки.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані оціночні судження не можуть бути переоцінені судом, зокрема й з тієї підстави, що вони викладені узагальнено без наведення критеріїв, якими керувалася Комісія.

Разом з тим висновок Комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності, який судом визнано обґрунтованим, є достатнім для прийняття рішення неуспішне проходження атестації.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 11 грудня 2019 року про неуспішне проходження атестації, а також для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 , які є похідними від вказаної вимоги.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 06 лютого 2023 року.