Справа № 440/10622/22
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/10622/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "АГРОЦЕНТР - 2019" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про:

- визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Полтавській області щодо не підтвердження Фермерському господарству "АГРОЦЕНТР - 2019" статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік;

- зобов`язання підтвердити Фермерському господарству "АГРОЦЕНТР - 2019" статус платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, на підтвердження чого видати відповідну довідку.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області протиправно не підтверджено статус платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, посилаючись на те, що за підприємством рахується борг в сумі 993,88 грн. Позивач зазначив, що ним не отримано жодного акту перевірки щодо встановлення наявності податкового боргу, також не отримано рішення про виключення суб`єкта господарювання з Реєстру платників єдиного податку. У листі № 22844/16-31-04-11-04 від 15.11.2022 ГУ ДПС у Полтавській області про відмову підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи зазначає про наявність податкового боргу в сумі 993,88 грн. Відповідно до вимог пп.8 пп.298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів. Вказаний податковий борг значно менше ніж визначений пунктом 59.1 статті 59 ПК України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження по справі № 440/10622/22. Розгляд адміністративної справи № 440/10622/22 суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.12.2022 суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначав, що п.п. 298.8.1 п. 298.8 статті 298 Податкового кодексу передбачено щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку шляхом подачі до 20 лютого поточного року відповідної податкової звітності. З урахуванням наявності податкового боргу в сумі 993,88 грн, контролюючим органом було відмовлено у включенні позивача до реєстру платників єдиного податку 4 групи на 2021 рік, відповідно до листа від № 22844/16-31-04-11-04 від 15.11.2022 року. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши позивача, представників сторін, суд встановив наступне.

Довідкою ГУ ДПС у Полтавській області від 19.10.2020 №38669/10/16-31-21 підтверджується статус позивача платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарського товаровиробника, в якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перебільшує 75%.

Позивачем подано до контролюючого органу податкову звітність:

- податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2021 рік;

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2021 рік;

- відомості про наявність земельних ділянок.

Контролюючим органом листом № 10023/16-31-18-12-20 від 24.03.2021 відмовлено в підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, оскільки у Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019" в інтегрованій картці платника податків рахується податковий боргу в сумі 993,88 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача у формі листа, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені Розділом XIV Податкового кодексу України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За змістом пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пункт 291.3 статті 291 Кодексу визначає, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За визначенням пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема: четверта група сільськогосподарські товаровиробники: а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Так, Позивач на протязі 2020 року був платником єдиного податку четвертої групи, що Відповідачем не заперечується та не є предметом спору або доказування у даній справі.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 298.8.1. пункту 298.8. статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року:

загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

З аналізу зазначених норм вбачається, що Позивач, як платник єдиного податку, мав обов`язок до 20 лютого поточного року подати контролюючому органу документи, які визначені пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України.

Як встановлено судом, з метою підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік позивачем подані до контролюючого органу відповідні документи, які визначені пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України.

Разом з тим, як було зазначено у відзиві, що відмова щодо підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи була здійснена лише на підставі опрацювання інтегрованих карток платника податків - Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019"

З вищенаведеного слідує, що відповідач відмовив позивачу у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік у зв`язку з наявністю податкового боргу в сумі 993,88 грн.

Відповідно до п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;3)у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; 5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Відтак, Податковий кодекс України вказує, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку лише за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, відповідач не приймав рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Таким чином, в разі, коли суб`єкт господарювання вже зареєстрований як платник єдиного податку, то законодавство визначає лише один механізм позбавлення цього суб`єкта господарювання такого статусу це прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення суб`єкта господарювання з реєстру платників єдиного податку, відповідно до приписів п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України, зокрема, у разі неподання податкової звітності.

Отже, у даному випадку, якщо позивачем не було дотримано пп.298.8.1 п.298.8 ст. 298 Податкового кодексу України в частині не подання до 20 лютого поточного року звітної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, відповідач мав обґрунтовані підстави для прийняття рішення про анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку четвертої групи.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, до 16.02.2021, тобто до дня подання звітної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2021 рік, відповідач такого рішення не прийняв, а після вказаної дати були відсутні підстави для його прийняття.

Лист від 15.11.2022 № 22844/6/16-31-04-11-04 містить лише інформацію, що господарство втрачає свій статус платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, натомість такий лист не є рішенням контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку, оскільки не містить висновку відповідача про таке анулювання.

Викладені обставини свідчать, що відповідач виявивши факт недотримання позивачем пп.291.5.3 п. 291.5 ст. 291 ПК України в частині наявного податкового боргу, замість виконання положень ст.299 ПК України шляхом прийняття відповідного рішення, яке в свою чергу є підставою для виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Крім того, суд зазначає, що контролюючий орган тільки під час проведення документальної перевірки позивача, встановивши обставини, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), повинен прийняти рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку. Водночас, у спірних правовідносинах контролюючим органом не проводилась документальна перевірка позивача, рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку прийнято не було.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Отже, ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. Отже, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням позовних вимог та позицій сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Ця мета взаємопов`язана зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі « Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу та вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, належним способом захисту та відновлення порушених прав буде визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Полтавській області щодо відмови Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019" у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області підтвердити статус Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019" платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік шляхом надання витягу (довідки) про підтвердження такого статусу.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення № 651 від 30.11.2022 в розмірі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019" (вул. Матросова, 22, с.Пустовари, Полтавський район, Полтавська область, ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо відмови у підтвердженні Фермерському господарству "АГРОЦЕНТР - 2019" () статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області підтвердити Фермерському господарству "АГРОЦЕНТР - 2019" () статус платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік шляхом надання витягу (довідки) про підтвердження такого статусу.

Стягнути на користь Фермерського господарства "АГРОЦЕНТР - 2019" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко