Справа № 380/16294/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Личаківський ВДВС, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, у якій просить:

- визнати бездіяльність заступника начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Козак Софії, що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні №45470460, протиправною;

- зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладене в рамках виконавчого провадження №45470460, а саме обтяження: - номер запису про обтяження: 8020379, дата та час державної реєстрації: від 10.12.2014, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, №45470460, виданий 19.11.2014, видавник: Личаківський ВДВС Львівського міського управління юстиції; обтяжувач: Личаківський ВДВС Львівського міського управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.11.2014 року заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним І.С винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №45470460 з примусового виконання виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М, щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та задоволення вимог ТзОВ ОТП Факторинг України в розмірі 208002,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становило 2422055,85 грн. Вищезазначений виконавчий напис був вчинений на договорі іпотеки, що забезпечував виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-600/l09/2008 від 18.07.2008, укладеним з ОСОБА_3 25.12.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним І.С винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно скаржника. В подальшому 27.06.2018 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишин І.С прийнято рішення про завершення виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 47 Закону України Про виконавче провадження. Після повернення виконавчого напису ТзОВ ОТП Факторинг Україна та ТОВ Фінансова компанія Комфорт капітал з метою врегулювання заборгованості ОСОБА_3 уклали договір факторингу за кредитним договором №МL-600/109/2008 від 18.07.2008. Надалі 14.11.2018 між ТОВ Фінансова компанія Комфорт капітал та ОСОБА_4 укладено договір комісії №14/11, на підставі якого ОСОБА_4 набула прав вимоги за кредитним договором №МL-600/109/2008 від 18.07.2008, щодо ОСОБА_3 про що 14.11.2018 було складено акт прийому-передачі права вимоги за кредитним договором №МL-600/109/2008 від 18.07.2008, акт наданих послуг за договором комісії №14/11 від 14.11.2018. Таким чином, ОСОБА_4 набула права вимоги за кредитним договором №ML-600/l 09/2008 від 18.07.2008 та фактично стала правонаступником стягувача ТзОВ ОТП Факторинг Україна. Поза межами завершеного виконавчого провадження ОСОБА_3 - як боржник за основним зобов`язанням - сплатив заборгованість за кредитним договором №МL-600/109/2008 від 18.07.2008 перед ОСОБА_4 , та припинив чинність договору іпотеки від 18.07.2008, укладеного з ОСОБА_1 . Тобто договір іпотеки, на якому був вчинений виконавчий напис, був припинений та знято всі обтяження накладені іпотекодержателем і вилучено записи з реєстру обтяжень нерухомого майна. В подальшому ОСОБА_1 звернулася до органу ДВС із заявою від 23.09.2022 щодо припинення чинності арештів накладених в рамках виконавчого провадження ВП №45470460, однак, їй було відмовлено. Позивач вважає, що незняття арешту з нерухомого майна при відсутності майнових претензій стягувача та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо скаржника в органі ДВС є протиправною бездіяльністю.

Ухвалою судді від 15.11.2022 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 12.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Залучено до участі у справі в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Відповідач позову не визнав. 19.12.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №20283ел.). Відповідач зазначив, що у відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження ВП № 54640983 з примусового виконання виконавчого напису № 2811, виданого 23.07.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , та задоволення вимог ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" в розмірі 208002,22 долари США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становить 2422055,85 грн., та витрати на вчинення виконавчого напису 1700,00 грн. 19.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідні записи внесено до ДРРП. 25.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення) у зв`язку з тим, що нерухоме майно на яке слід звернути стягнення згідно з виконавчим документом, а саме: кв. АДРЕСА_2 не може бути примусово реалізованою, у зв`язку із набранням чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, іншими об`єктами нерухомого майна боржниця не володіє. До відділу ДВС надійшла заява від адвоката Нецкар Ю. І. про припинення чинності заходів щодо арешту майна у ВП №4540460 з підстав, що таке провадження є завершеним. Жодних інших документів до вказаної заяви не додано. Відповідач зазначив, що заступником начальника Личаківського ВДВС у м. Львові у межах наданих повноважень та у відповідності до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про зняття арешту не винесено правомірно, оскільки це не передбачено жодною нормою закону. Норми статей Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають скасування арешту майна боржника з підстав відсутності відкритого виконавчого провадження та у зв`язку з знищенням виконавчого провадження за терміном зберігання, тому підстав для скасування арешту на майно боржника та виключення останнього з реєстру боржників немає, а тому доводи скаржника про протиправність дій державного виконавця, який не скасував арешт майна боржника є безпідставними.

Третя особа відношення до заявлено позову не висловила.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.07.2008 між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - іпотекодержатель) та громадянкою України ОСОБА_1 (далі - іпотекодавець) укладено договір іпотеки № PL-600/109/2008 (майнової поруки).

Згідно даного договору ОСОБА_1 виступає майновим поручителем боржника ОСОБА_3 за кредитним договором ML-600/109/2008 від 18.07.2008.

Відповідно до п. 3.1. договору майнової поруки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_3 .

14.11.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комфорт капітал» та ОСОБА_4 укладено договір комісії №14/11 на вчинення правочину щодо придбання права вимоги №14/11, на підставі якого ОСОБА_4 (далі - комітент) набула права вимоги за кредитним договором №МL-600/109/2008 від 18.07.2008.

Відповідно до акта прийому-передачі права вимоги за кредитним договором № МL-600/109/2008 від 18.07.2008 на виконання умов договору комісії №14/11 на вчинення правочину щодо придбання права вимоги від 14.11.2018, комісіонер передав, а комітент прийняв право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №МL-600/109/2008 від 18.07.2008. Загальний розмір заборгованості боржника за кредитним договором складає 207746,49 доларів США, еквівалент в гривні по курсу НБУ на дату укладення угоди 5799900,16 грн., та 216952,95 гривень.

19.11.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишин Іваном Степановичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45470460 з примусового виконання виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014 приватного нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та задоволення вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 208002,22 долари США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становить 2422055,85 грн., та витрати на вчинення виконавчого напису 1700,00 грн.

19.11.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним Іваном Степановичем при примусовому виконання виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014 приватного нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , та задоволення вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 208002,22 долари США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становить 2422055,85 грн., та витрати на вчинення виконавчого напису 1700,00 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 .

Відомості про обтяження нерухомого майна позивача зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №8020379, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

25.12.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним Іваном Степановичем при примусовому виконанні виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014, прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з тим, що нерухоме майно, на яке слід звернути стягнення згідно з виконавчим документом, а саме кв. АДРЕСА_2 не може бути примусово реалізоване у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Судом з матеріалів справи встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач дізнався про наявність арешту на належне йому майно лише після звернення представника позивача 23.09.2022 до відповідача із заявою, в якій просив провести виконавчі дії по зняттю арешту з нерухомого майна.

Личаківський ВДВС листом від 14.10.2022 №36436 повідомив позивача про відсутність підстав для зняття арешту, накладеного в межах виконавчого провадження ВП №45470460.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначав на час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV), нова редакція якого викладена Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту ст. 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ст. 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV).

Частиною 2 ст. 50 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент спірних правовідносин, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з приписами ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Як встановив суд, 19.11.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним Іваном Степановичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45470460 з примусового виконання виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014 приватного нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та задоволення вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 208002,22 долари США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становить 2422055,85 грн., та витрати на вчинення виконавчого напису 1700,00 грн.

19.11.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним Іваном Степановичем при примусовому виконання виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014 приватного нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та задоволення вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 208002, 22 долари США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становить 2422055,85 грн. та витрати на вчинення виконавчого напису 1700,00 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 .

Відомості про обтяження нерухомого майна позивача зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №8020379, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

25.12.2014 заступником начальника Личаківського ВДВС Гнатишиним Іваном Степановичем при примусовому виконанні виконавчого напису №2811, виданого 23.07.2014, прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з тим, що нерухоме майно, на яке слід звернути стягнення згідно з виконавчим документом, а саме кв. АДРЕСА_2 не може бути примусово реалізоване у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV

Аналіз наведених норм діючого на момент повернення виконавчого документа стягувачу законодавства (25.12.2014) дозволяє дійти висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа мав вирішити питання щодо зняття арешту, накладеного на належне позивачу майно.

Проте, таких виконавчих дій, як було встановлено судом, державним виконавцем вчинено не було.

Незняття арешту з майна та коштів позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України).

Положенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11/09/1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

Відтак, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4).

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльність Личаківського ВДВС щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження ВП №4547060 та зобов`язання Личаківського ВДВС зняти арешт, який було накладено на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2014 у межах виконавчого провадження №45470460.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність допущеної бездіяльності, з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд висновує про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на допущену помилку в найменуванні майна, на яке було накладено арешт. Так, згідно виконавчого напису № 2811, виданого 23.07.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., стягнення слід було звернути на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , а не квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження ВП №4547060.

Зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (місцезнаходження: 79019, м. Львів, проспект Чорновола, 39; ) зняти арешт, який було накладено на нерухоме майно ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2014 ВП №45470460.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (місцезнаходження: 79019, м. Львів, проспект Чорновола, 39; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 03.02.2023.

Суддя Потабенко В.А.