Справа № 340/1742/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 340/1742/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області,

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року (головуючий суддя Момонт Г.В.)

у справі № 340/1742/21

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області щодо не призначення та не виплати, починаючи з 31.01.2021 ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника, виходячи з розміру 90% довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 згідно заяви від 05.03.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплачувати починаючи з 31.01.2021 ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника, виходячи з розміру 90% довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , без обмеження граничного розміру та з правом подальшого перерахунку при зміні розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 . ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства І «А» групи і перебував на утриманні свого батька до дня його смерті. З 22.02.1993 по 30.09.2016 ОСОБА_2 працював суддею, головою Гайворонського районного суду Кіровоградської області. З жовтня 2016 року ОСОБА_2 знаходився на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (Гайворонське відділення) та отримував довічне грошове утримання судді у відставці. У лютому 2021 року ОСОБА_3 як законний опікун ОСОБА_1 звернулася до сервісного центру обслуговування громадян №11 (м. Гайворон) Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника після смерті батька. Після призначення пенсії по втраті годувальника виявилося, що ОСОБА_1 призначено не 50% від довічного грошового утримання, яке як суддя у відставці отримував його батько, оскільки після смерті ОСОБА_2 зроблено розрахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і з цього розрахунку ОСОБА_1 призначено 50% пенсії по втраті годувальника. 05.03.2021 ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_1 подала до сервісного центру №11 (м. Гайворон) заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці його батька, яке складало 90% від грошової винагороди судді працюючого на відповідній посаді, починаючи з 31.01.2021. Відповідь на зазначену заяву не отримана. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо призначення пенсії у зав`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від розміру пенсії за віком батька, обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, оскільки його право на призначення та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника, виходячи з розміру 90% довічного грошового утримання судді у відставці гарантоване Конституцією України і Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зав`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від розміру пенсії за віком ОСОБА_2 обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву №302 ОСОБА_1 , подану 16 лютого 2021 року його законним представником ОСОБА_3 із врахуванням волевиявлення заявника щодо вибору пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, або 50% від розміру пенсії за віком обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003№1058-IV.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції враховуючи, що ОСОБА_2 мав право на пенсію за віком на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, беручи до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 (провадження №К/9901/18184/21), дійшов висновку, що ОСОБА_1 в особі свого законного представника має право на вибір пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, або 50% від розміру пенсії за віком обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідач, призначаючи позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від розміру пенсії за віком обчисленої на підставі Закону №1058, не з`ясовував відповідного волевиявлення заявника.

Керуючись ч.2 ст.9 КАС України, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із врахуванням волевиявлення заявника щодо вибору пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, або 50% від розміру пенсії за віком обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідач зазначає, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано ні Законом України «Про статус суддів», ні Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідач вважає, що в даному випадку, довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, вказаним актом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме судді. Виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства. При цьому відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а, від 09.10.2020 у справі №592/4761/17.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є особою з інвалідністю з дитинства 1 «А» групи.

ОСОБА_2 з 01.10.2016 отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

16.02.2021 від імені ОСОБА_1 його законним представником ОСОБА_3 подано заяву №302 про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

ОСОБА_1 з 31.01.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначено пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% від розміру пенсії за віком годувальника.

05.03.2021 ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% від довічного грошового утримання судді у відставці його батька ОСОБА_2 , яке складає 90% від грошової винагороди судді працюючого на відповідній посаді, починаючи з 31.01.2021.

Означена заява залишена відповідачем без розгляду.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника (ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, за загальним правилом пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону № 1058-IV члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

За правилами ч.1 ст.37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно (ч.1 ст.38 Закону № 1058-IV).

Виходячи з аналізу наведених норм, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника.

У той же час, як встановлено судом, ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , з 01.10.2016 отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

На час виходу ОСОБА_2 у відставку (22.09.2016) був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, відповідно до частини ч.1 ст.141 якого судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Отже, довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

Відповідно до застосовної судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20, гарантії незалежності суддів мають функціональний характер і поширюються на суддів, якщо інше прямо не визначено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 31.01.2021 ОСОБА_1 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника, виходячи з розміру 90% довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , без обмеження граничного розміру, тобто в розмірі 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Втім, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано діючим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII в окремих випадках прямо передбачає гарантії судді та членів його сім`ї. Зокрема, у ч. 1, 2 ст. 140 цього Закону зазначено, що судді, члени їхніх сімей та їхнє майно перебувають під особливим захистом держави. Відповідно до ч. 1 ст. 144 цього ж Закону суддя та члени його сім`ї мають право на безоплатне медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров`я. Члени сім`ї судді можуть обслуговуватися в тих медичних закладах, де обслуговується суддя.

Однак вказаний Закон № 1402-VIII не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті, а відтак не передбачає пенсії по втраті годувальника для членів сім`ї померлого судді.

Отже, вимога позивача про призначення та виплату йому починаючи з 31.01.2021 пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника, виходячи з розміру 90% довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , є безпідставною.

Як зазначено вище, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на вказане, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував, а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці, не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Однак в даному випадку, суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача, дійшов висновку, що позивач має право на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу».

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частинами 12-13 ст. 37 Закону № 3723-XII передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Верховний Суд вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці, та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді.

Відмовляючи у призначення такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається. Таким чином, спірним у тій справі була правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону № 3723.

У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20 сформував висновок, що частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах суддів.

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідно до наказу Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 25.02.2004 «Про встановлення щомісячного довічного грошового утримання суддям районних, міських судів Кіровоградської області» станом на 01.03.2004 ОСОБА_2 має стаж роботи 20 років, який надавав йому право на отримання довічного грошового утримання.

На час набуття права щодо отримання довічного грошового утримання (01.03.2004), був чинним Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, частина 4 статті 43 якого визначала, що судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді судді, мав стаж, якій підлягає зарахуванню до державної служби, більше 20 років, що давало йому право на пенсію за віком на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що зважаючи на те, що померлий батько позивача мав право на пенсію за віком на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, позивач в особі свого законного представника має право на вибір пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, або 50% від розміру пенсії за віком обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20.

В спірному випадку, відповідач, призначаючи позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від розміру пенсії за віком обчисленої на підставі Закону №1058-IV, не з`ясовував відповідного волевиявлення заявника.

Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник сервісного центру відповідача повинен був роз`яснити позивачу (його представнику) можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом № 1058-IV, так і за Законом № 3723-ХІІ.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів роз`яснення позивачу (його представнику) можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як Законом № 1058-IV , так і за Законом № 3723-ХІІ, а також не містять доказів інформування позивача про те, чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону № 3723-ХІІ, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що позивач має право на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу», відповідно, має право на вибір пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, або 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, і обґрунтовано застосував повноваження, передбачені ст.9 КАС України, вийшовши за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 340/1742/21залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко