Справа № 600/664/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 600/664/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового - повідомлення рішення.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" (далі - позивач) звернулося до суд з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області № від 25.09.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням до нього застосовано фінансову санкцію у розмірі 500000,00 грн за порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" в частині зберігання пального без наявності ліцензії.

Оскаржуване рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте без урахування всіх обставин по справі.

Зокрема, позивач зазначав, що паливо перебувало в транспортних засобах на яких здійснювалась господарська діяльність, і паливо знаходилось в пересувних баках в кількості 7 штук, де 6 штук ємкістю 1000 літрів, а 1 - ємкістю 700 літрів. Заправочна станція обладнана лічильним механізмом, зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/технічному обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального, оскільки дані резервуари не являються нерухомим майном та не мають прив`язки до місця (території) відповідно до вказаного Закону.

Позивач вважає, що відповідачем не доведено зберігання ТОВ Брусницька земля палива без наявності ліцензії, оскільки висновки контролюючого органу не відповідають критерію доведення розумними сумнівом", тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

ГУ ДПС України в Чернівецькій області (далі - відповідач) подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просило у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що проведеною перевіркою встановлено придбання та використання дизельного палива під час здійснення господарської діяльності, а також його зберігання без наявної ліцензії на право зберігання пального для власних потреб. При цьому відповідач зазначив, що дизельне паливо у кількості 6500 л, станом на 01.09.2020 зберігалось позивачем у модулі заправочному.

Оскільки, позивач зберігав пальне без наявності ліцензії, відповідач вважає, що ним правомірно прийнято оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 600/664/21-а адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове - повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області № від 25.09.2020.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі № 600/664/21-а апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області задоволено повністю. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 600/664/21-а за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, - скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 600/664/21-а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі № 600/664/21-а, - скасовано. Справу № 600/664/21-а направлено на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу № 600/664/21-а передано для розгляду судді Левицькому В.К.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.07.2022, справу № 600/664/21-а прийнято до провадження суддею Левицьким В.К. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Сторонами подано до суду заяви по суті, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.07.2022 по даній справі.

Ухвалою суду від 13.10.2022, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено на 30 днів підготовче провадження.

Ухвалою суду від 13.10.2022, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання про заміну сторони задоволено. Допущено заміну сторони відповідача на його правонаступника, а саме: Головне управління ДПС у Чернівецькій області () на Головне управління ДПС у Чернівецькій області ().

За письмовою згодою учасників справи, ухвалою суду від 27.10.2022, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та розпочато розгляд справи по суті у той же самий день.

У вступному слові представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах по суті. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у вступному слові проти позовних вимог заперечував, наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

Під час розгляду справи по суті судом допитано як свідків начальника відділу з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Чернівецькій області Матейчука Д.І., а також директора товариства з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" Осипчука М.В. з питань, які стосуються предмету спору.

Після з`ясування обставин справи та дослідження письмових доказів, сторонами подано до суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення ст. 194 КАС України, суд вважає, що не має перешкод для розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ТОВ "Брусницька земля" (с. Брусниця, Кіцманський район, Чернівецька область, ) зареєстроване як юридична особа 14.12.2004 та взяте на облік 16.12.2004 контролюючим органом як платник податків (Т. 1 а.с. 29).

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ "Брусницька земля" здійснює господарську діяльність за видами: КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.19 вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.61. допоміжна діяльність у рослинництві; 01.62. допоміжна діяльність у тваринництві.

На підставі наказу ГУ ДПС у Чернівецькій області від 28.08.2020 № 393/фп "Про проведення фактичної перевірки" та направлень на перевірку від 28.08.2020 № 1156 та № 1157 посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку позивача за період фінансово-господарської діяльності з 15.11.2017 по 06.09.2020 з питань дотримання вимог Податкового кодексу України в частині здійснення господарської діяльності, за результатами якої складено акт № 0216/24/13/РРО/33330048 від 04.09.2020 (Т. 1 а.с. 9, 10, 11, 12-13, 54, 55, 56, 57).

За результатами перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", зокрема в частині зберігання пального без наявності ліцензії.

Матеріалами справи підтверджується, що акт перевірки вручено керівнику позивача Осипчуку М.В. 04.09.2020 та не заперечувалося сторонами під час розгляду справи по суті.

На підставі висновків акту перевірки, керуючись ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", 25.09.2020 відповідач виніс рішення про застосування фінансових санкцій № , яким застосував до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 500000,00 грн за порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в частині зберігання пального без наявності ліцензії (Т. 1 а.с. 14, 70).

Вказане рішення направлено на адресу позивача рекомендованим повідомленням рпро вручення поштового відправлення, яке отримано останнім 01.10.2020 (Т. 1 а.с. 71, 71 на звороті).

Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом також встановлено, що 18.09.2020 ГУ ДПС в Чернівецькій області видано позивачу ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) терміном дії з 18.09.2020 по 18.09.2025. Адреса місця зберігання пального: вул. Перемоги, буд. 5, с. Брусниця, Кіцманський район, Чернівецька область. Загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального 10500 літрів (Т. 1 а.с. 21).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України врегульовані Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон № 481/95-ВР, у редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин).

У розумінні абз.абз. 25, 51, 55, 58 ст. 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною 7 ст. 15 Закону № 481/95-ВР встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

За змістом ч. 8, 10 ст. 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною 32 ст. 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких встановлений ч. 38 цієї статті Закону.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (ч. 43 ст. 15 Закону № 481/95-ВР).

При цьому, згідно з ч. 19 ст. 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (ч. 21 ст. 15 Закону № 481/95-ВР).

Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом ст. 15 Закону № 481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Верховний Суд в постанові від 31.05.2022 у справі № 540/4291/20 (адміністративне провадження № К/9901/34873/21) дійшов висновку, що Закон № 481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям "споруди", "обладнання", "ємності". При цьому, якщо загальні визначення понять "споруда" та "обладнання" є більш чітко окресленими, то поняття "ємність" таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі № 481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

У зв`язку з тим, що Закон № 481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця необхідно вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, Верховний Суд дійшов висновку, що задля вирішення спірного питання підлягають врахуванню норми Податкового кодексу України (далі ПК України), які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин висновки Верховного Суду в постанові від 31.05.2022 у справі № 540/4291/20.

Відповідно до п. п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до п.п. 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

Відповідно до п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу;

до акцизного складу пересувного;

для власного споживання чи промислової переробки;

будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які: призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам; виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Згідно з п.п. 14.1.224, 14.1.224-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий; ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Системний аналіз наведених норм ПК України та Закону № 481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави дійти висновку про те, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню "акцизного складу" та/або "акцизного складу пересувного", незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу.

Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення "акцизного складу" та/або "акцизного складу пересувного", такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення.

Сам по собі факт наявності "на балансі" у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Аналогічний правовий висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 31.05.2022 у справі № 540/4291/20.

Таким чином, виходячи з тлумачення змісту положень норм п. п. "г" п. п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі (буксирі), з якого пальне потрапляє у двигун буксира та використовується виключно для роботи двигуна буксира, - не є акцизним складом (акцизним складом пересувним); транспортний засіб, у якого пальне знаходиться тільки у паливному баку та використовується виключно для роботи двигуна транспортного засобу, - не є акцизним складом (у розумінні п. п. 14.1.6 п. 14.1. ст. 14 Кодексу)/ акцизним складом пересувним (у розумінні п. п. 14.1.6і п. 14.1. ст. 14 Кодексу).

Отже, з урахуванням вимог ст. 15 Закону N 481/95-ВР та положень п. п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України, отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, не потрібно.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.03.2020 позивачем подано до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність Форми № 20-ОПП, в якому вказано об`єкт оподаткування модуль заправочний, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 20).

Згідно повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність Форми № 20-ОПП від 24.07.2020 та від 28.07.2020, позивачем вказано об`єкти оподаткування, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: трактори; культиватори; зернонавантажувачі; оприскувачі; комбайни; вантажні автомобілі; складські приміщення (Т. 2 а.с. 138, 139).

Розглядом справи по суті встановлено, що посадовими особа відповідача проведено фактичну перевірку позивача за період фінансово-господарської діяльності з 15.11.2017 по 06.09.2020 з питань дотримання вимог Податкового кодексу України в частині здійснення господарської діяльності, за результатами якої складено акт № 0216/24/13/РРО/33330048 від 04.09.2020.

В пункті 2.2.20 акту фактичної перевірки зафіксовано, що проведеною перевіркою встановлено придбання пального у ТОВ Мартін Трейд (). Відповідно до договору № 02/08 від 07.08.2017 позивач придбав у ТОВ Мартін Трейд паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО,3 III. Перехід права власності на вказане дизельне паливо підтверджується видатковими накладними № 1353 від 03.04.2020, № 1676 від 17.04.2020, № 2756 від 19.06.2020, № 3429 від 27.07.2020.

Перевезення дизельного палива відбувалось згідно товарно-транспортних накладних № 926 від 02.04.2020, № 1846 від 19.06.2020, № 2370 від 25.07.2020, № 1102 від 16.04.2020. Придбане у ТОВ Мартін Трейд дизельне паливо було використане у господарській діяльності та списане (частково) згідно актів на списання дизельного пального № 4 від 30.04.2020 за квітень 2020 pоку, № 5 від 30.06.2020 за червень 2020 року, № 6 від 31.08.2020 за серпень 2020 року.

Залишок дизельного палива на 01.09.2020 складає 6500 л. Ліцензія на зберігання палива для власних потреб ТОВ Брусницька земля, на момент перевірки, не видавалась.

Таким чином, проведеною перевіркою встановлено придбання та використання дизельного палива у господарській діяльності, а також його зберігання без наявності ліцензії на право зберігання пального для власних потреб. Також перевіркою встановлено, що дизельне паливо у кількості 6500 л станом на 01.09.2020 зберігалося ТОВ Брусницька земля в модулі заправочному за адресою: с. Брусниця, вул. Перемоги, 5. Вказаний модуль запровочний експлуатується позивачем на праві власності згідно даних 20 ОПП від 03.03.2020.

За результатами перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем ст. 15 Закону N 481/95-ВР, зокрема в частині зберігання пального без наявності ліцензії.

На підставі висновків акту перевірки, керуючись ч. 2 ст. 17 Закону N 481/95-ВР, 25.09.2020 відповідач виніс рішення про застосування фінансових санкцій № , яким застосував до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 500000,00 грн за порушення ст. 15 Закону N 481/95-ВР в частині зберігання пального без наявності ліцензії.

Під час розгляду справи по суті позивач наголошував, що придбане у ТОВ Мартін Трейд дизельне паливо було частково використано у господарській діяльності та списане (частково) згідно актів на списання дизельного палива № 4 від 30.04.2020 за квітень 2020 року, № 5 від 30.06.2020 за червень, № 6 від 31.08.2020 за серпень 2020 року. Залишок дизельного палива станом на 01.09.2020 складав 6500 л., який зберігався за адресою: с. Брусниця, Кіцманського району Чернівецької області.

Позивач також звертав увагу, що заправочні модулі, які знаходилися під час перевірки по вул. Перемоги, 5 в с. Брусниця, Кіцманський район, Чернівецька область в кількості 7 шт., де 6 шт. ємкість по 1000 літрів, а 1 ємкість 700 літрів не є акцизним складом пересувним, адже відноситься до власного споживання.

При цьому позивачем наголошено, що встановити, яка кількість пального перебувала в транспортних засобів паливних баках на момент проведення перевірки неможливо, адже списання відбувалось за результатами місяця відповідно до проробленої роботи. Точний облік використання та заправки підприємством не вівся.

Разом з тим, суд вважає, що при вирішенні спору необхідно враховувати, що така обставина, як завантаження пального безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, повинна бути підтверджена належними доказами.

Приписами п. п. 5.1.1 п. 5.1, п. 7.2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 № 281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за N 805/15496 (далі Інструкція, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Відпуск нафти і нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Згідно з п. п. 7.5.1, 7.5.8 і 7.5.9 п. 7.5 Інструкції нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання.

Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об`єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Відповідно до п. п. 10.2.6 п. 10.2, п. п. 10.3.2.1, п. п. 10.3.2 п. 10.3 Інструкції передбачено, що нафтопродукти повинні бути прийняті в резервуари за їх марками та видами (дизельне паливо за масовою часткою сірки).

В той же ж час, суд зазначає, що відповідно до п. п. 231.1, 231.2 п. 231 ПК України платник податку при ввезенні на митну територію України пального або спирту етилового, з якого сплачено акцизний податок, або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу, або реалізації пального або спирту етилового зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального або спирту етилового та зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну на обсяги пального або спирту етилового, використаного для власного споживання; реалізованого та/або використаного для виробництва непідакцизної продукції на умовах, встановлених статтею 229 цього Кодексу; втраченого у межах та/або понад встановлені норми втрат; зіпсованого, знищеного, в тому числі внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування у процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого пального або спирту етилового, а також при здійсненні операцій, які не підлягають оподаткуванню або звільняються від оподаткування.

Виробник пального, а також особа, яка здійснює розлив пального у споживчу тару ємністю до 5 літрів (включно), зобов`язані скласти акцизну накладну на обсяги такого пального.

Виробник спирту етилового, що здійснює розлив спирту етилового, який використовується як лікарський засіб, у флакони з медичного скла об`ємом не більше 100 кубічних сантиметрів, зобов`язаний скласти акцизну накладну на обсяги такого спирту етилового.

В акцизній накладній зазначаються в окремих полях такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер акцизної накладної з номером примірника;

б) дата складання акцизної накладної;

в) повна або скорочена назва юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник акцизного податку, - особи, яка реалізує пальне або спирт етиловий;

г) код ЄДРПОУ (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) особи, яка реалізує пальне або спирт етиловий, та суб`єкта господарювання - отримувача пального або спирту етилового;

ґ) повна або скорочена назва юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - суб`єкта господарювання - отримувача пального або спирту етилового;

д) код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД або умовний код, визначений підпунктом 230.1.3 пункту 230.1 цієї статті;

е) опис пального або спирту етилового;

є) обсяг пального в літрах, приведених до температури 15 C, або обсяг спирту етилового в декалітрах 100-відсоткового спирту, приведених до температури 20 C;

ж) уніфікований номер акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, з якого реалізовано пальне або спирт етиловий;

з) уніфікований номер акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, на який отримане пальне;

и) номер реєстрації транспортного засобу в уповноважених органах відповідної держави та тип і ємність транспортного засобу - акцизного складу пересувного, а для трубопровідного транспорту - назва трубопроводу. При зазначенні номера державної реєстрації (української, міжнародної або іноземної) транспортного засобу допускається використання літер (латиниця, кирилиця) та цифр без пропусків та розділових знаків. У разі якщо літерна частина номера збігається в написанні кирилицею та латиницею, вона зазначається латиницею, а якщо зустрічається специфічна літера кирилиці, літерна частина зазначається кирилицею;

і) ознака напряму використання та умов оподаткування пального або спирту етилового;

ї) ознака щодо реалізації пального у паливний бак транспортного засобу або в тару споживача через паливороздавальну або оливороздавальну колонку з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним;

й) ознака щодо ввезення/вивезення пального або спирту етилового на митну територію України/за межі митної території України;

к) ознака щодо реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу до іншого акцизного складу з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий;

л) ознака щодо реалізації пального на умовах, визначени пунктом 229.8 статті 229 цього Кодексу, із зазначенням реквізитів податкового векселя, суб`єктів господарювання, які здійснюють авіапаливозабезпечення згідно з чинним сертифікатом на відповідність вимогам авіаційних правил України на здійснення наземного обслуговування, або суб`єктів літакобудування, або замовників, які здійснили закупівлю для забезпечення потреб держави або територіальної громади відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", або підприємств, установ та організацій системи державного резерву;

м) адреса місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - не платник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки;

н) ознака для зведених акцизних накладних;

о) ознака щодо реалізації пального у паливний бак транспортного засобу платника податку через паливороздавальну або оливороздавальну колонку з акцизного складу, який не є місцем роздрібної торгівлі пальним;

п) ознака щодо реалізації пального з акцизного складу пересувного у паливний бак транспортного засобу, обладнання або пристрою.

При реалізації пального через паливороздавальну або оливороздавальну колонку з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, обов`язкові реквізити акцизної накладної, що ідентифікують отримувача пального, визначені підпунктами "г" та "ґ" цього пункту:

можуть не заповнюватися виключно при реалізації пального не суб`єкту господарювання;

обов`язково заповнюються при реалізації пального суб`єкту господарювання із зазначенням даних, що ідентифікують такого суб`єкта господарювання.

При реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу до іншого акцизного складу з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий, складається одна акцизна накладна на реалізацію пального з акцизного складу на такий інший акцизний склад із зазначенням у такій акцизній накладній ідентифікаційних даних такого акцизного складу пересувного.

При переході права власності від одного суб`єкта господарювання до іншого на пальне, що знаходиться у транспортному засобі, змінюється розпорядник акцизного складу пересувного, а транспортний засіб стає іншим акцизним складом пересувним і на таку операцію складається акцизна накладна.

Форма та порядок заповнення акцизної накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Порядком заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2019 N 262 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.07.2019 за № 753/33724 (далі Порядок, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме п. п. 1, 2 розділу II передбачено, що акцизна накладна форми "П" складається в день ввезення на митну територію України пального чи в день реалізації пального у разі кожної повної або часткової операції з реалізації пального.

Акцизні накладні реєструються в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Згідно п. 4 розділу II Порядку у відповідному рядку зазначається ознака щодо напрямів використання пального:

" 1" - реалізація пального в споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно) виробником або особою, яка здійснила розлив пального у таку тару;

" 2" - реалізація пального з акцизного складу до іншого акцизного складу з використанням акцизного складу пересувного у разі, якщо до реалізації пального такий інший акцизний склад уже відомий;

" 3" - розподіл обсягу залишків пального станом на 01 липня 2019 року між акцизними складами/ пересувними акцизними складами, де такі обсяги фактично знаходилися. Ознака напряму використання " 3" зазначається в акцизних накладних, складених на всі операції з розподілу обсягів залишку пального станом на 01 липня 2019 року між акцизними складами / пересувними акцизними складами;

" 4" - реалізація пального з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним. Така ознака зазначається також у разі реалізації пального з акцизного складу пересувного до:

паливного бака транспортного засобу або технічного обладнання, пристрою;

місця зберігання пального, яке не є акцизним складом.

Для пального, з яким здійснюються операції, не віднесені до одного з кодів ознаки напряму використання " 1" - " 4", у відповідному рядку зазначається цифра " 0".

В ході розгляду справи по суті позивач стверджував, що пальне, придбане ним у ТОВ Мартін Трейд зберігалося в баках транспортних засобів та пересувних баках в кількості 7 штук, з них 6 штук ємкістю 1000 літрів та 1 штука ємністю 700 літрів.

На підтвердження наведеної обставини позивач надав довідку від 21.05.2021 № 6 (Т. 2 а.с. 137).

Дослідженням довідки від 21.05.2021 № 6 встановлено, що у позивача наявні наступні транспортні засоби: трактор МТЗ 82 - 3 шт.; трактор Беларусь - 1 шт.; трактор марки КЛАС - 1 шт.; вантажний автомобіль КАМАЗ 55102 1 шт.; вантажний автомобіль CA3 3507 1 шт.; комбайн марки Клас 1 шт.

У довідці також зазначено, що позивач користується заправочними модулями 7 шт., а саме: 6 модулів ємкістю 1000 літрів та 1 модуль ємністю 700 літрів. Директор ТОВ Буковинська земля власним автомобілем марки Спрінтер, державний номерний знак НОМЕР_1 , вивозить заправочний модуль в поле для заправки наявної сільськогосподарської техніки.

Водночас, під час розгляду справи по суті, позивач не надав до суду докази отримання пального від ТОВ Мартін Трейд на підставі належним чином зареєстрованих акцизних накладних, в яких було б зазначено напрям використання пального 4. Тобто, відбулася реалізація пального з акцизного складу до паливного бака транспортного засобу або технічного обладнання, пристрою.

На переконання суду, відсутність акцизних накладних на отримання пального від ТОВ Мартін Трейд спростовує твердження позивача про розлив придбаного дизельного пального в паливні баки транспортних засобів.

Крім того, позивач не надав до суду доказів придбання ним палива та його списання в той же день шляхом поміщення в паливні баки сільськогосподарської техніки при придбанні, використання палива для власних потреб.

Суд також погоджується з доводами відповідача, що в транспортних засобах, які використовував позивач для господарської діяльності не могло фізично знаходитися (зберігатися) на день перевірки (01.09.2020) 6500 л дизельного палива, оскільки об`єм паливних баків наявних у позивача транспортних засобів значно менший.

Зокрема, як зазначив позивач в письмових поясненнях, транспортні засоби, які він використовував мають наступний об`єм паливних баків:

трактор МТЗ 82 - 3 шт. (об`єм паливного баку згідно з технічними характеристиками - 130 літрів),

трактор Беларусь - 1 шт. ( об`єм паливного баку згідно з технічними характеристиками - 156 літрів),

трактор марки КЛАС - 1 шт. (об`єм паливного баку згідно з технічними характеристиками 700 літрів);

вантажний автомобіль КАМАЗ 55102 1 шт. (об`єм паливного баку згідно з технічними характеристиками - 175 літрів);

вантажний автомобіль CA3 3507 1 шт. (об`єм паливного баку згідно технічними характеристиками - 105 літрів);

комбайн марки Клас 1 шт (об`єм паливного баку згідно з технічними характеристиками 700 літрів) (Т. 2 а.с. 118 - 122).

Отже, загальний об`єм паливних баків транспортних засобів, які використовував позивач складає 2226 літрів.

Твердження позивач про те, що заправочні модулі, які знаходилися під час перевірки по вул. Перемоги, 5 в с. Брусниця, Кіцманський район, Чернівецька область в кількості 7 шт загальною ємкістю 6700 літрів не є акцизним складом пересувним, адже відноситься до власного споживання, суд не бере до уваги, оскільки згадані заправочні модулі не відповідають ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення "акцизного складу" та/або "акцизного складу пересувного". Тому, у позивача був обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального у заправочних модулях.

Доводи позивача щодо здійснення відповідачем фактичної перевірки зберігання палива на підставі документів, без реального встановлення факту такого зберігання та без визначення конкретного місця зберігання у відповідності до законодавства, суд відхиляє, так як документально підтверджено факт придбання позивачем пального і зберігання його у заправочних модулях у спосіб, що потребує отримання ліцензії. Зберігання пального у заправочних модулях позивачем під час розгляду справи не заперечувалося.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем обґрунтовано встановлено порушення позивачем щодо зберігання пального без наявності ліцензії, тому правомірно застосовані до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу за зберігання пального без наявності ліцензії в розмірі 500000 грн.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Позивач під час судового розгляду справи, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Решта доводів позивача щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 139, 241-243, 246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового - повідомлення рішення, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повний текс рішення складено 07.02.2023.

Повне найменування учасників справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Брусницька земля" (вул. Буковинська, 30, с. Брусниця, Чернівецький район, Чернівецька область, );

відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький