Справа № 723/3543/22
Суддя: Пташник А. М.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 723/3543/22
Провадження № 2-а/723/622/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пташник А.М.

за участі секретаря Полішенко С.П.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення поліції №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сторожинецького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до відповідачів відділення поліції №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 28.09.2022 року постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції Сторожинецького відділу поліції Соломяна М.В. серія БАБ №062769 від 28.09.2022 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова протиправна, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без будь-яких правових підстав та підлягає скасуванню, оскільки він був безпідставно зупинений працівниками поліції та його не було ознайомлено із доказами правопорушення. Окрім того зазначав, що постанова була винесена поліцейським без повного та об`єктивного розгляду справи, його не було ознайомлено з доказами, які б прямо вказували на вчинене ним правопорушення, сам факт ґрунтується на припущеннях, а також йому не були роз`яснені права передбачені ст. ст. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова серії БАБ №062769 від 28.09.2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу - не відповідає вимогам закону і обставинам справи, оскільки під час розгляду даної справи було грубо порушено його права та законні інтереси, не застосовано правову норму, яка підлягала застосуванню, позивача позбавили права на захист, право на справедливий розгляд даної справи тощо. Крім того, не було встановлено жодного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення.

Просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія БАБ №062769 від 28.09.2022 року, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Соломяном М.В., провадження у справі закрити та стягнути на його користь понесені судові витрати в по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

30 листопада 2022 року представник відповідача Головного управління національної поліції в Чернівецькій області спрямував на адресу суду відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що вказаний позов є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Зокрема відповідач вказував, що з матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 28.09.2022 року о 09 год. 00 год. поліцейським СРПП ВП №1 (м.Сторожинець) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області Соломяном М.В. під час патрулювання, було виявлено, що водій автомобіля марки «Renault Kango» д.н.з. НОМЕР_1 , керуючи вказаним транспортним засобом порушив вимоги п.п. Д п. 2,9 ПДР відповідно до якого водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог нього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п.п. Д п. 2,9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно підвідомчості відноситься ст. 122 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським, було роз`яснено позивачеві його права та відповідно винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Окрім того позивачеві також додатково було роз`яснено положення ст. 307 КУпАП, ч. 2 ст. 308 КУпАП, що у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби буде стягнуто з правопорушника подвійний розмір штрафу, а також надано копію примірника постанови, що підтверджується власноручним підписом позивача у оскаржуваній постанові.

Вказані в позові обставини не вказують на жодне порушення з боку суб`єкта і повноважень, яке могло б слугувати підставою для скасування винесеного рішення.

Враховуючи те, що виявлення та припинення правопорушень у сфері забезпечення дорожньою руху є прямим обов`язком відповідача відповідно до законодавства України, та те, що позивач не зазначив у позовній заяві щодо порушення відповідачем будь-якого із принципів, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Таким чином, з огляду на все вищезазначене, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, відповідачем дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії БАБ №062769 від 28.09.2022 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача безпідставні, необґрунтовані, просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині відзиву просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача відділення поліції №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи судом належним чином.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.4 ст.229 КАС України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В ч.1 ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави .

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.286 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, виходячи з даних вимог закону, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 вересня 2022 року постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції Сторожинецького відділу поліції Соломяна М.В. серія БАБ №062769 від 28.09.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с.17).

Відповідно до зазначеної постанови позивач ОСОБА_1 28.09.2022 року о 09 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом Renault Kango» д.н.з. НОМЕР_1 , керуючи вказаним транспортним засобом, користувався засобами мобільного зв`язку, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив вимоги п.п. Д п. 2,9 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП (а.с.17).

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, відповідач дотримався вимог статей 251, 254, 283КУпАП і прийняв повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості. Крім того, постанова підписана позивачем без будь-яких пояснень та заперечень.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що відповідачем порушено порядок розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя і п`ята статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 2, 4ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також визначено, що постанова ухвалюється на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті121, статтями121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті123, статтею124-1, статтями125,126, частинами першою, другою і третьою статті127, статтями128,129, статтею132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті140 КУпАП.

З урахуванням наведених вище правових норм, суд зазначає, що доводи позивача щодо порушення інспектором порядку розгляду є безпідставними та жодних доказів на підтвердження своїх вимог суду не надано. При цьому, судом враховано, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.

Аналогічної позиції дотримуються колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах №296/8840/17 постанова від 12.11.2018 р., у справі №286/1324/18 постанова від 05.11.2018 р., у справі №676/7499/18 постанова від 19.12.2018 р.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17 (провадження №К/9901/4973/18).

Крім цього, процес розгляду справи відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст.280 КУпАП з`ясовувалися.

Зокрема щодо самого факту вчинення позивачем порушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, слід зазначити наступне.

Так, частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. Д п. 2,9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи викладені норми закону, та виходячи із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів відсутності в його діях складу правопорушення.

Крім цього, при зверненні до суду, позиція позивача була обґрунтована тим, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд погоджується, із вказаним твердження втім звертає увагу, що відповідно до ч.4ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Всупереч свого обов`язку надання доказів позивач при зверненні до суду та під час початку судового розгляду не зазначив будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема: що відповідач порушив порядок розгляду адміністративної справи, не повідомив про час та місце розгляду справи; не надано доказів того, що працівником поліції проігноровано пояснення позивача; не зазначено доказів того, що позивач не користувався засобами зв`язку під час керування транспортним засобом.

Крім цього, наявні у справі докази, зокрема, постанова дають суду підстави зробити висновок про те, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, а саме користування засобами зв`язку під час керування транспортним засобом, що є порушенням вимоги п.п.Д п.2,9 ПДР. Тому суд приймає доводи позивача як такі, що не підтверджені матеріалами справи і вважає, що факт порушення позивачем ч.2 ст.122 КУпАП доведеним.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 р. вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст.90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Судом враховано, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395згідно розділу III пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію`до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином, суд вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята уповноваженою на те особою, в межах її компетенції, з дотриманням порядку, визначеного КУпАП.

Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що дії поліцейського щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП на позивача є правомірними та законними, доводи позивача про те,що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню є недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. Вина позивача ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, доведена. В зв`язку з викладеним позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.33, 245, 251, 252, 254, 258, 268, 279, 280, 283, 287 КУпАП, ст.ст.5, 6, 9, 10, 11, 12, 72, 77, 241-246, 257-263, 286 ч.4, 295 КАС України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділення поліції №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, залишити без задоволення.

Постанову поліцейського відділення поліції №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Соломяна Максима Віталійовича серії БАБ №062769 від 28.09.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст.122 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сторожинецького районного суду: Антоніна ПТАШНИК