Справа № 280/6800/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 лютого 2023 року Справа № 280/6800/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа), в якій позивач просить суд:

поновити позивачу пропущений з поважних причин строк для звернення до суду з даним позовом;

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 позивачу та зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах позивачу за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме з 04.11.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.11.2021 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у відповідності до вимог пункту статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням № 25 від 09.11.2021 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи згідно пункту статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що відповідач у своїй відмові від 09.11.2021 зазначає, що за даними документами пільгового стажу зараховано не всі періоди: з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000, оскільки в наданих довідках № 39 від 18.10.2021 та № 40 від 18.10.2021 неповністю вказано підрозділ розділу VII Постанови Кабінету Міністрів України № 162, не зазначено, що атестація робочого місця була проведена вперше та згідно наданої атестації № 449 від 19.06.1995 вбачається невідповідність з довідками про перейменування, а саме атестацію проведено в 1995 році по ВО «Запорізький автомобільний завод», а згідно перейменувань підприємство з 1994 року мало назву ВАТ «АвтоЗаз». Позивач категорично не погоджується з рішенням Відповідача та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.12.2022 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду із позовною заявою. Відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

22.12.2022 до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову (вх. № 48560). Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не погоджується з позовними вимогами позивача, виходячи з того, що 09.11.2021 відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 04.11.2021 було прийнято рішення № 25 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах останньому у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що позивачем документально не підтверджено понесені ним витрати на правову допомогу, а саме, не надані в оригіналі документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги та Журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів. Вказує на відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду у зв`язку з карантинними обмеженнями та запровадженням воєнного стану в Україні. Просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, 26.12.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 48858), в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що рішенням Головного управління № 25 від 09.11.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Під час прийняття вказаного рішення, відповідач керувався тим, що: позивач на обліку в Головному управлінні не перебуває; вік позивача на момент звернення 53 роки; страховий стаж 21 рік 08 місяців 28 днів; пільговий стаж 00 років 00 місяців 23 дні. Позивачу до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 14.04.1998 по 18.06.2000, оскільки в наданих довідках № 39 та № 40 від 18.10.2021 неповністю вказано підрозділ розділу VII Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, не зазначено, що атестація робочого місця була проведена вперше, та згідно наданою атестацією № 449 від 19.06.1995, вбачається невідповідність з довідками про перейменування, а саме: атестацію проведено в 1995 році по ВО «Запорізький автомобільний завод», а згідно перейменувань підприємство з 1994 року мало назву ВАТ «АвтоЗАЗ». Стосовно позовної вимоги про виплату пенсії, відповідач повідомляє, що відповідно до пункту 4.10 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного проживання особи для здійснення виплати пенсії. Таким чином виплата пенсії належить до компетенції третьої особи. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією трудової книжки та військового квитка (а.с. 10, 15).

20.07.2018 позивачу виповнилось 50 років.

04.11.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява про призначення пенсії з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.11.2021 № 25 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи виходячи з наступного: вік заявника 53 роки; страховий стаж особи 21 рік 8 місяців 28 днів; необхідний пільговий стаж становить 10 років; пільговий стаж особи 0 років 0 місяців 23 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами пільгового стажу зараховано не всі періоди: з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000, оскільки в наданих довідках № 39 та № 40 від 18.10.2021 неповністю вказано підрозділ розділу VII Постанови Кабінету Міністрів України № 162, не зазначено, що атестація робочого місця була проведена вперше та згідно наданої атестації № 449 від 19.06.1995 вбачається невідповідність з довідками про перейменування, а саме атестацію проведено в 1995 році по ВО «Запорізький автомобільний завод», а згідно перейменувань підприємство з 1994 року мало назву ВАТ «АвтоЗаз».

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 у зв`зяку з відсутністю пільгового стажу роботи згідно підпункту статті 114 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування».

Позивач, вважаючи відмову у врахуванні пільгового стажу та призначенні пенсії неправомірною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції від 02.03.2015 № 213- VIII, який набрав чинності з 01.04.2015) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленою абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивачем із заявою до відповідача 04.11.2021 він досяг 50-річного віку (53 роки), за яким відповідно до вищевказаної статті може призначатись пенсія за віком на пільгових умовах, що зазначено у самому рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.11.2021 №25.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результата проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Так, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, надані підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умов праці, а також зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як вказує Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 у справі № 336/6112/16-а та від 31.10.2019 у справі № 688/4170/16-а, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне тільки за відсутності трудової книжки, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.11.2021 № 25 позивачу до пільгового стажу не зараховані періоди роботи з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000.

При цьому, підстави, за якими до пільгового стажу позивача у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.11.2021 № 25 не були зараховані вказані періоди є необґрунтованими та такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб підтвердити періоди роботи, а отже, не можуть впливати на реалізацію права позивача на призначення пенсії.

Крім того, частиною 1 статті 101 Закону № 1788-ХІІ також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Також, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 242/1484/17, від 11 липня 2019 року у справі № 127/1849/17, та від 31 березня 2020 року у справі № 127/16245/17.

Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у довідках № 39 та № 40 відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Поряд з цим, у постанові від 02 грудня 2021 року у справі № 263/9464/16-а Верховний Суд наголосив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні довідок підприємствами, на яких працював позивач. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у вказаних довідках.

Судом досліджено трудову книжку позивача НОМЕР_1 та встановлено наступне:

09.12.1991 прийнятий в цех пластмасових виробів слюсарем-ремонтником п`ятого розряду (ВАТ «АвтоЗАЗ»).

15.04.1998 звільнений через переведення в СП «АвтоЗАЗ-ДЕУ» за пунктом 5 статті 36 КЗпП України.

16.04.1998 прийнятий в цех пластмасових виробів слюсарем-ремонтником п`ятого розряду за переведенням, зайнятим ремонтом та обслуговуванням технологічного обладнання у виробництві поліуретану (ЗАТ «АвтоЗАЗ-ДЕУ»).

17.04.1998 переведений в цьому ж цеху слюсарем-ремонтником зайнятим ремонтом та обслуговуванням технологічного обладнання у виробництві поліуретану п`ятого розряду.

25.06.2001 звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

16.05.2008 прийнятий на посаду маляра-штукатура (ПВКП «ПІРАМІДА»).

01.10.2009 звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

26.07.2012 прийнятий монтажником г/к систем (ПВКП «ПІРАМІДА»).

21.12.2012 звільнений за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.

02.06.2015 прийнятий слюсарем-ремонтником п`ятого розряду цеху каналізаційних насосних станцій.

04.09.2015 звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

21.02.2017 прийнятий на посаду монтажника гіпсокартонних конструкцій (ФОП ОСОБА_2 ).

07.07.2017 звільнений за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.

10.07.2017 прийнятий монтажником гіпсокартонних конструкцій (ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ АВІАБУД»).

01.10.2018 присвоєно 4 (четвертий) розряд монтажником гіпсокартонних конструкцій.

Так у період роботи позивача з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000 на вказаній посаді діяли Списки № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000, суд не приймає до уваги, так як трудова книжка позивача містить записи про спірний період його роботи та посилання на підставу внесення таких записів з зазначенням номера та дати наказів, а працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист

Віповідно до коду 1080Б000-17541 розділу VIII «Хімічне виробництво» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відносяться робітники і майстри підприємств інших галузей промисловості і народного господарства, зайняті повний робочий день у технологічному процесі виробництва продукції: неорганічної хімії, добрив, полімерів, пластичних мас (включаючи композиційні матеріали, склопластики і поліуретани, у тому числі методом напилення), каучуків, лакофарбової, побутової хімії, органічного синтезу, синтетичних барвників, нафтохімічної, гумотехнічної і азбестової, хімічних реактивів, високочистих речовин в окремих цехах, відділеннях, на дільницях і установках при наявності у повітрі робочої зони шкідливих речовин 1 або 2 класу небезпеки, а також канцерогенів. Робітники і майстри, зайняті на ремонті і обслуговуванні технологічного обладнання і електроустаткування у зазначених виробництвах робітники, спеціалісти і керівники, постійно зайняті на експлуатації, ремонті і налагодженні технологічного обладнання, вентиляції, систем управління, приладів технологічного і радіаційного контролю, на роботах по виведенню із експлуатації атомних реакторів різного призначення і атомних станцій в умовах радіаційної шкідливості.

Таким чином, посада позивача входить до Списку №1.

Відповідно до довідки від 18.10.2021 № 39 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої позивачу про те, що він працював повний робочий день в ПРАТ «Промавтоінвест» з 09.12.1991 по 15.04.1998 за професією (посадою) слюсар-ремонтник, зайнятий на ремонті про обслуговування технологічного обладнання та електрооснащення у виробництві пластмас, склопластику та поліуретану, що передбачено пунктом «б» розділу VIII «Хімічне виробництво» Списку № 1 код 1080Б000-17541. Підстава: постанова Ради Міністрів СССР від 22.08.1953 № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах», постанова Кабінету Міністрів України від 11.02.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Наказ № 449 від 19.06.1995 про атестацію робочих місць.

Відповідно до довідки від 18.10.2021 № 40 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої позивачу про те, що він працював повний робочий день в ПРАТ «ЗАЗ» з 16.04.1998 по 18.06.2000 за професією (посадою) слюсар-ремонтник, зайнятий на ремонті про обслуговування технологічного обладнання та електрооснащення у виробництві пластмас, склопластику та поліуретану, що передбачено пунктом «б» розділу VIII «Хімічне виробництво» Списку № 1 код 1080Б000-17541. Підстава: постанова Ради Міністрів СССР від 22.08.1953 № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах», постанова Кабінету Міністрів України від 11.02.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Наказ № 449 від 19.06.1995 про атестацію робочих місць.

За змістом Переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, за якими підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 ОСОБА_1 перебував на посаді, яка відносилась до Списку №1 та отримував відповідні пільги.

Таким чином, надані документи підтверджують право позивача на врахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За встановлених обставин, періоди роботи у ПрАТ «Промавтоінвест» та ПрАТ «ЗАЗ» з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000, слід зарахувати до пільгового стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є необгрунтованими, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від від 09.11.2021 №25 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Сторонами суду не наведено інших аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.11.2021 № 25, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи у ПрАТ «Промавтоінвест» та ПрАТ «ЗАЗ» з 09.12.1991 по 15.04.1998 та з 16.04.1998 по 18.06.2000.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності за правилами статей 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було порушено права позивача.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13).

Таким чином питання призначення (перерахунку) і виплати пенсій належить до виключної компетенції відповідача.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Суд зазначає, що наявність та відповідність сукупності всіх необхідних критеріїв для призначення позивачу пенсії належить до виключної компетенції відповідача.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від від 09.11.2021 №25, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 04.11.2021 про призначення пенсії за віком у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані статтею 139 КАС України.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №0225-5929-6170-4507 від 30.11.2022.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ в Харківській області.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено витрати професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Судом досліджено договір №МО/2021 від 16.09.2021 про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера №69 від 28.11.2022, розрахунок (попередній) суми судових витрат від 28.11.2022, акт завершення етапу робіт за договором про надання правової допомоги від 28.11.2022.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд вважає, що в даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики Верховного Суду зі спірного питання, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. є неспівмірними з обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., які стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем по справі.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. та професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., підлягають стягненню на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 09.11.2021 № 25 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.12.1991 по 15.04.1998, з 16.04.1998 по 18.06.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2021 про призначення пенсії за віком з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині судового рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова