Справа № 420/17411/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 01 грудня 2022 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» до Одеської митниці, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000261/1 від 25.10.2022 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2022/00617 від 25.10.2022 року;

- стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛАМУС ЛТД» судові витрати.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» в обґрунтування позовних вимог зазначило, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте Одеською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесена картка відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем наголошувалося, що Одеською митницею в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Позивач не погоджується із зазначеними у рішенні доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року доставлено до електронного кабінету Одеської митниці 06.12.2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 08.12.2022 року.

Відповідач відзив на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 03 лютого 2022 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

15 червня 2022 року між компанією «SIATA DS., Inc.», США (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛАМУС ЛТД» (Покупець) укладено контракт №8Т-22/15/06, згідно якого Продавець зобов`язується поставити Покупцеві металопродукцію, а Покупець оплатити поставлений Товар, згідно умовам контракту - жерсть біла ЕЖК.

У межах вищевказаного контракту ТОВ «ТАЛАМУС ЛТД» (надалі - позивач) замовив у Продавця товар - жерсть білу у рулонах ЕЖК, сплатив вартість товару згідно умов контракту.

Після чого замовлений товар був розміщений та відправлений на адресу позивача у дванадцяти контейнерах, які надходили морем та залізницею.

Як зазначив позивач, у зв`язку з непередбаченими затримками у залізниці, на момент митного оформлення, надійшло одинадцять контейнерів. Дванадцятий контейнер прибув пізніше, тому товар, розміщений в дванадцятому контейнері, до митного оформлення був заявлений окремою митною декларацією.

З метою митного оформлення товару: «прокат плоский із нелегованої низьковуглецевої сталі марки MR, шириною 820 мм, товщиною 0,135мм; з електролітичним покриттям оловом 2.0/2.0G/М2, що відповідає стандарту JIS G3303, жерсть біла ЕЖК, у рулонах, ступінь твердості Т4 ВА, відділка поверхні BRIGHT FINISH, КРОМКА ВІДРІЗНА, РОЗМІРОМ: 0,135Х820 ММ (довжина С рулон) - 296807 кг (65 рулонів), виробник TIANJIN RUNDA INTERNATIONAL TRADING CO., LTD, країна виробництва: СN, торговельна марка: немає даних», керуючись ч.1 ст.49, ч.2 ст.53 МК України, декларант ТОВ «ТАЛАМУС ЛТД» подав до Одеської митниці митну декларацію типу «ІМ40ДЕ» №UA500020/2022/018551 від 24.10.2022 року (надалі - МД) та підтверджуючі митну вартість товарів документи, на суму 534 252,60 доларів США та обраний метод визначення митної вартості.

Позивач на підтвердження заявленої у МД митної вартості разом із митною декларацією згідно ч.1 ст. 53 МК України подав наступні документи: контракт №ST-22/15/06 від 15.06.2022 року; специфікація №1 від 15.06.2022 року до контракту; проформа-інвойс №ST-22/15/06 від 15.06.2022 року; платіжне доручення в іноземній валюті №392 від 22.06.2022 року; додаткова угода до контракту №1 від 10.08.2022 року; специфікація №1/1 від 10.08.2022 року до контракту; інвойс №ST-22/15/06-1 від 15.08.2022 року; сертифікат якості від виробника №RUN-22-28 від 27.06.2022 року; коносамент №MEDUTV849079 від 04.07.2022 року; додаткова угода №1 до договору від 16.08.2022 року; додаткова угода №2 до договору від 16.08.2022 року; накладна №00783-1 від 06.10.2022 року; накладна №00307-9 від 29.09.2022 року; накладна №00306-1 від 29.09.2022 року; накладна №00305-3 від 29.09.2022 року; накладна №00304-6 від 29.09.2022 року; накладна №00811-0 від 06.10.2022 року; накладна №00302-0 від 29.09.2022 року; накладна №00301-2 від 29.09.2022 року; накладна №00300-4 від 29.09.2022 року; накладна №00299-8 від 29.09.2022 року; накладна №00298-0 від 29.09.2022 року; рахунок №ТУ-003520 від 07.09.2022 року; платіжне доручення №554 від 08.09.2022 року; рахунок №ILDEP02107 від 06.10.2022 року; платіжне доручення №594 від 06.10.2022 року; довідка про транспортно-експедиційні витрати №3 від 20.10.2022 року; наряд №14400 від 17.10.2022 року.

При перевірці митної декларації та поданих до неї документів, митний орган виявив, на його думку, наявність розбіжностей у поданих документах, та у порядку ч.2,3 ст.53,54 МК України, запитав додаткові документи, які б могли спростувати виявлені митним органом розбіжності.

Листом №б/н від 25.10.2022 року позивач повідомив митний орган про те, що ним надані документи на вантажі в повному обсязі, у зв`язку із чим, не має змоги надати додаткові документи

Відповідач дійшов висновку, що позивачем не виконано вимогу, а саме не надано витребувані документи, які підтверджують заявлену митну вартість та не спростовано наявні розбіжності у документах, тому основний метод визначення митної вартості не може бути застосований.

Відповідачем вирішено застосовувати другорядний метод, - резервний, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами (ст.ст. 59,60 МКУ).

За результатами митного оформлення МД Одеською митницею (надалі-відповідач) прийнято рішення про коригування митної вартості № UА500020/2022/000261/1 від 25.10.2022 року та на підставі чого в подальшому оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500020/2022/000617 від 25.10.2022 року.

Різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів визначеною митним органом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів визначеною декларантом, становить 1 323 361,92 грн. (ця сума вказується у митній декларації у графі 47).

Позивач, вважаючи, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким, що прямо суперечить нормам та вимогам Митного кодексу України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України (далі МК України): митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 4 статті 53 МК України , у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

У частині 5 статті 53 МК України зазначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України , контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У частині 3 статті 54 МК України зазначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У відповідності до частини 3 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу .

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд зазначає, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Як встановлено судом, позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товарів були подані наступні документи: контракт №ST-22/15/06 від 15.06.2022 року; специфікація №1 від 15.06.2022 року до контракту; проформа-інвойс №ST-22/15/06 від 15.06.2022 року; платіжне доручення в іноземній валюті №392 від 22.06.2022 року; додаткова угода до контракту №1 від 10.08.2022 року; специфікація №1/1 від 10.08.2022 року до контракту; інвойс №ST-22/15/06-1 від 15.08.2022 року; сертифікат якості від виробника №RUN-22-28 від 27.06.2022 року; коносамент №MEDUTV849079 від 04.07.2022 року; додаткова угода №1 до договору від 16.08.2022 року; додаткова угода №2 до договору від 16.08.2022 року; накладна №00783-1 від 06.10.2022 року; накладна №00307-9 від 29.09.2022 року; накладна №00306-1 від 29.09.2022 року; накладна №00305-3 від 29.09.2022 року; накладна №00304-6 від 29.09.2022 року; накладна №00811-0 від 06.10.2022 року; накладна №00302-0 від 29.09.2022 року; накладна №00301-2 від 29.09.2022 року; накладна №00300-4 від 29.09.2022 року; накладна №00299-8 від 29.09.2022 року; накладна №00298-0 від 29.09.2022 року; рахунок №ТУ-003520 від 07.09.2022 року; платіжне доручення №554 від 08.09.2022 року; рахунок №ILDEP02107 від 06.10.2022 року; платіжне доручення №594 від 06.10.2022 року; довідка про транспортно-експедиційні витрати №3 від 20.10.2022 року; наряд №14400 від 17.10.2022 року.

При перевірці митної декларації та поданих до неї документів, митний орган виявив, на його думку, наявність розбіжностей у поданих документах, та у порядку ч.2,3 ст.53,54 МК України, запитав додаткові документи, які б могли спростувати виявлені митним органом розбіжності.

У рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив про такі розбіжності:

відповідно до банківського платіжного доручення від 22.06.2022 року №392 здійснено оплату в розмірі 990 000 USD, однак сума в інвойсі від 15.08.2022 року № ST-22/15/06-1 складає 534 252,60 USD;

відповідно до банківського платіжного доручення від 22.06.2022 року №392 міститься посилання на проформу-інвойс від 15.06.2022 року №ST-22/15/06-1;

відповідно до проформи-інвойсу від 15.06.2022 року №ST-22/15/06-1 та специфікації від 15.06.2022 року №1 зазначено умови поставки DAP Одеса;

відповідно до проформи-інвойсу від 15.06.2022 року №ST-22/15/06-1 та специфікації від 15.06.2022 року №1 зазначено вартість за одну тонну в розмірі 2 200 USD.

У рішенні зазначено:

- « 25.10.2022 декларантом надіслано: лист б/н від 25.10.2022 року; додаткову угоду від 10.08.2022 року №1, специфікацію від 10.08.2022 року №1/1. Оплата згідно банківського платіжного доручення №392 здійснено 22.06.2022 року, додаткова угода №1 до контракту від 15.06.2022 року №8Т-22/15/06 складено 10.08.2022 року. Відтак на момент здійснення оплати, додаткової угоди №1 не існувало, що не дає можливості віднести специфікацію від 10.08.2022 року №1/1 до даної поставки, а також не пояснює різні умови поставки.»;

- «з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості по товару 1 «Прокат плоский...» є більшим та становить 2,43 дол. США за кг. нетто (МД від 17.10.2022 року №UА100240/2022/685788) ніж заявлено декларантом 1,82 дол. США за кг. нетто».

При цьому суд зазначає, що у рішенні про коригування митної вартості відповідач ніяким чином не зазначає, як саме здійснення оплати у 990 000 доларів США при інвойсній

вартості у 534 252,60 доларів США, спричиняє відсутність відомостей, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей про ціну заявленого товару, яка була фактично сплачена.

Також у рішенні про коригування митної вартості товарів Одеська митниця не роз`яснює, як саме посилання у банківському платіжному доручення від 22.06.2022 року №392 на проформу-інвойс від 15.06.2022 року №8Т-22/15/06 без зазначення будь-яких інших відомостей, не дозволяє митному органу перевірити вірність заявленої митної вартості та/або взагалі визначає наявність розбіжностей між даними заявленими у митній декларації та даними, зазначеними у поданих документах, що вказує на безпідставність зазначеної розбіжності.

У рішенні про коригування митної вартості товарів Одеська митниця також не зазначає, як саме чином умова поставки DAP-Одеса, зазначена у специфікації №1 від 15.06.2022 року, призводить до розбіжностей у митній вартості товарів та до відсутності відомостей про ціну заявленого товару, чи не підтверджує числові складові митної вартості товарів.

Також, у якості виявленої розбіжності Одеська митниця зазначає, що відповідно до специфікації №1 від 15.06.2022 року та проформи-інвойсу №8Т-22/15/06 зазначено вартість за одну тонну в розмірі 2200 доларів США. При цьому, як саме такі відомості спричинили появу розбіжностей, Одеська митниця також не пояснює.

Твердження відповідача щодо неможливості віднести специфікацію №1/1 від 10.08.2022 року до даної поставки не знаходить свого підтвердження, оскільки: як вбачається із поданих до митниці документів, згідно умов контракту, даним специфікації №1 від 15.06.2022 року та проформі-інвойсі від 15.06.2022 року, сума, яка підлягала сплаті за замовлені товари, склала 990 000 доларів США, яку й було сплачено позивачем 22.06.2022 року. Умови Специфікації №1 від 15.06.2022 року (включаючи ціну товару) відповідають ситуації, яка склалась на той час у зв`язку з військовими діями, невизначеністю обстановки на маршруті доставки до порту Одеса. 22.06.2022 року фактично поставка не відбулась через неузгодженість поставщика з перевізником. Тим часом ціна товару знижувалась та в подальшому було узгоджено нову ціну і маршрут поставки (до Трієста, Італія - морем, до Одеси, Україна - залізницею), що й відображено в Специфікації № 1/1.

10.08.2022 року Продавець та Покупець уклали додаткову угоду №1, згідно якої досягнуто згоду про зміну умов поставки, зміну кількості товару та загальної вартості, у зв`язку із чим було підписано нову специфікацію на замовлення та видано новий інвойс від 15.08.2022 року, згідно якого сума, яка фактично була сплачена за минулою проформою-інвойсом, вже склала 583 155 доларів США та яка була вказана в інвойсі.

Інвойс-проформа є попереднім рахунком, виставленим за оплату товару постачальником та лише підтверджує факт відвантаження товару продавцем та не може підтверджувати вартість товару, а основним документом, який підтверджує вартість товару є інвойс. Проформа-інвойс не є тим обов`язковим документом, який надається для підтвердження митної вартості товару.

Згідно д п.10.3. Контракту №8Т-22/15/06 від 15.06.2022 року: «Будь-які зміни та/або доповнення до цього Контракту вважаються діючими лише при умові, що вони укладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками Сторін.».

Згідно Додаткової угоди №1 до контракту №8Т-22/15/06 від 15.06.2022 року: «п.1. Поставка Товару відвантаженого відповідно до Специфікації №1 від 15.06.2022 року до Контракту №8Т-22/15/06 від 15.06.2022 року здійснюється на умовах DAP TRIEST Італія. п.2. У зв`язку зі змінами умов поставки, ціни, кількості та загальної вартості Товару, Сторони домовились замінити Специфікацію №1 від 15.06.2022 року до Контракту №ST-22/15/06 від 15.06.2022 на Специфікацію №1/1 від 10.08.2022 року. п.3. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Контракту №ST-22/15/06 від 15.06.2022 року.»

Контракт, Додаткова угода, Специфікація №1 від 15.06.2022 року та Специфікація №1/1 від 10.08.2022 року надавались декларантом разом із митною декларацією, тому митниця була обізнана про зміну умов поставки, зміну ціни товару та його кількості.

Також суд зазначає, що відповідач застосовував бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановив, що рівень митної вартості по товару 1 «Прокат плоский...» є більшим та становить 2,43 дол. США за кг. нетто (МД від 17.10.2022 року №UА100240/2022/685788) ніж заявлено декларантом 1,82 дол. США за кг. нетто.

Щодо цього, товар, який підлягав розмитненню, має код УКТЗЕД та найменування «Прокат плоский із нелегованої низьковуглецевої сталі марки MR шириною 820 мм, товщиною 0,135 мм; з електролітичним покриттям оловом 2.0/2.0 G/М2, що відповідає стандарту JIS G3303, жерсть біла ЕЖК, в рулонах, ступінь твердості Т4 ВА, відділка поверхні BRIGUT FINISH, кромка відрізна, розміром: 0,135х 820 мм (довжина С рулон)», має конкретного виробника, конкретну дату визначення вартості, згідно до Специфікації №1/1 від 15.08.2022, яка є невід`ємною частиною Контракту, конкретну кількість товару, конкретний маршрут поставки. Всі ці деталі впливають на ціну товару. Зазначення в оскаржуваному рішенні «Прокат плоский…» не містить технічних характеристик та опису товару, який заявлявся до митного оформлення, що, як вказувалось, впливає на ціну товару, тому не може бути застосований до порівняння.

Крім того, рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Також, не можна вважати допустимим доказом посилання на відомості з АСМО «Інспектор», який є недоступним для декларантів, власників товару, вантажоотримувачів, вантажовідправників та інших осіб, крім, безпосередньо, уповноважених працівників митниці.

В ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Спрацювання АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.

Аналогічна правова позиці викладена в поставної Верховного суду від 25.02.2021 року у справі №810/3295/17.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Крім того, в оскаржуваному рішенні Одеська митниця посилається на митну декларацію та зазначає лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МК України (відсутні відомості щодо наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених ч. 2 ст. 53 МК України та не містять розбіжностей.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не зазначив про наявність жодних розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум та проігнорував подані декларантом додаткові документи та пояснення.

Відповідачем не вказано, які саме конкретні розбіжності або невідповідності в поданих позивачем до митного оформлення документах стали підставою для невизнання встановленої ним митної вартості товару, як і не наведено обставин, що вплинули на таке коригування; зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не вбачається, який саме показник ціни придбаного товару, на думку відповідача, був сумнівним чи/або помилковим, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення митного органу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі №820/307/17.

При цьому суд зазначає, що витребування додаткових документів у позивача було обґрунтовано формальними підставами (всіма переліченими у ч. 3 ст. 53 МК України підставами).

При цьому, відповідачем не було зазначено яких саме відомостей не вистачає; проігноровано документи, надані позивачем, якими підтверджується як ціна товарів так і розмір фактичної сплати за такі товари; не зазначено конкретних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості імпортованих товарів.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 р. у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16 назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 р. у справі №820/263/17 дійшов висновку, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З викладеного можна дійти висновку, що відповідачем було формально запитано всі документи, які передбачені статтею 53 МК України без зазначення конкретних розбіжностей задекларованої Позивачем митної вартості, тому такий запит відповідача не мав на меті та на стосувався визначення митної вартості товару.

Відсутність належного обґрунтування митним органом причин та суті запиту додаткових документів є однією із підстав для подальшого визнання рішення про коригування митної вартості протиправним.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються помер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Проте, як видно з гр. 33 оскаржуваного рішення, коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційних умов тощо, відповідачем не здійснювалось.

Частиною 1 ст. 57 МК встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У ч.8 ст.57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідач неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи при об`єктивній можливості їх застосування.

В рішенні про коригування митної вартості зазначає, що "у митного органу відсутня інформація стосовно операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами", внаслідок чого він застосовує саме резервній (6) метод.

Митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 Митного кодексу України, у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичного, подібного (аналогічного) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14.

Посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17.

Отже, вказані позивачем при декларуванні товару відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Звежинський проти Польщі», заява №34049/96 відповідно до п.71 якого суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. A. та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота. При цьому, п. 73 суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», заява №23620/05, відповідно до п.17 суд повторює, що будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, пп. 69-73, серія А №52).

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, наявні в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення щодо визначення (коригування) митної вартості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» у загальній сумі 22 331 грн. 44 коп., сплачені згідно платіжного доручення № 703 від 22.11.2022 року на суму 22 331,44 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000261/1 від 25.10.2022 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2022/00617 від 25.10.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» суму сплаченого судового збору в розмірі 22 331 грн. 44 коп. (двадцять дві тисячі триста тридцять одну гривню сорок чотири копійки).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» (вул. Привозна, буд. 1, м. Одеса, Застава-11, 65098, ).

Відповідач: Одеська митниця (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078, ).

Суддя С.О. Cтефанов