Справа № 280/4484/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 лютого 2023 року Справа № 280/4484/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі третя особа), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-655-17 від 23.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.07.2022 позивач припинила свою діяльність, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.07.2022 № 24. 22.07.2022 з реєстру боржників за адресою позивач дізналася, що у Запорізькому відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (третя особа) існує щодо неї відкрите виконавче провадження за АСВП №66393548, та 25.07.2022 звернулась до Запорізького відділу ДВС із заявою, в якій просила надати документи виконавчого провадження АСВП №66393548. 28.07.2022 на електронну адресу позивача надійшли матеріали виконавчого провадження. Зазначає, що вимога № Ф-655-17-У від 23.04.2021 на адресу позивача не надходила. Зазначає, що в Україні, з 01.03.2020 по 31.08.2022 діє режиму карантину, заборонено нарахування фінансових санкцій, штрафів та пені, що протиправно не було враховано відповідачем при винесенні оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки). Щодо нарахування недоїмки в розмірі 25 398,60 грн., позивач зазначила, що у відповідності до довідки форми ОК-5 від 25.07.2022, перебувала у трудових відносинах як фізична особа. За наведених обставин, на думку позивача, спірна вимога підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.08.2022 позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 17.10.2022 клопотання представника Головного управління ДПС у Запорізькій області про продовження процесуального строку для подання відзиву задоволено. Продовжено Головному управлінню ДПС у Запорізькій області процесуальний строк на надання відзиву на позовну заяву строком на 15 днів від дня отримання даної ухвали суду.

Ухвалою суду від 01.12.2022 залишено без руху позовну заяву після відкриття провадження у справі, надано строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів від дня одержання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду оригіналу платіжного документу на підтвердження сплати судового збору в розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 30.01.2023 продовжено розгляд справи №280/4484/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень відповідач вказав, що позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 24.06.2014, 22.07.2022 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за рішенням фізичної особи-підприємця, але не знято з обліку. Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 (у редакцiї, що діє з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фiзичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмiр мiнiмального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звiтного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу оподаткування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмiр мiнiмального страхового внеску. Фiзичні особи - підприємці, у тому числі ФОП - платники единого внеску, та особи, які проводять незалежну професійну дiяльнiсть, зобов`язані сплачувати единий внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4,5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Відповідно до чинного законодавства Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.04.2021 №Ф-655-17У по єдиному соціальному внеску на суму 26758,60 грн., у тому числі недоїмка 25398,60 грн., штрафи 1360,00 грн., яка була направлена платнику листом з рекомендованим повідомленням 27.04.2021, та повернулась до управління 29.04.2021, що вважається належним чином надісланою (врученою) та є узгодженою. Вказує, що станом на 04.10.2022 загальна сума заборгованості у інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску складає 27144,57 грн., в тому числі недоїмка по основному платежу 25398,60 грн., недоїмка по штрафним санкціям 3600,71 грн., пеня 8145,26 грн. Також у відзиві відповідач просить суд залишити без розгляду позовну заяву, оскільки позивач звернувся до суду лише 01.08.2022. Звертає увагу, що нарахування боргу за оскаржуваною вимогою контролюючим органом здійснено за період з 19.07.2018 (за 2-4 квартал 2018) 2019 2020 по 19.01.2021. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України щодо позивача за період з серпня 2018 по квітень 2019 включно позивач не працювала. Тобто відсутня інформація щодо сплати ЄСВ ФОП чи роботодавцем за вказаний період часу. Просить відмовити задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

21 липня 2022 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 (прізвище до одруження ОСОБА_2 ) припинила свою діяльність, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.07.2022 №24.

28 липня 2022 року на електронну адресу позивача надійшли матеріали виконавчого провадження, з яких позивачу стало відомо, що 05 липня 2021 року старшим державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шваковою Анастасією Андріївною було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №66393548 на виконання вимоги № Ф-655-17-У від 23.04.2021 про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 26758,60 грн.

Згідно інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) встановлено наступне:

19.07.2018 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 2 кв. 2018 року - 972,22 грн.;

19.10.2018 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 3 кв. 2018 року - 2457,18 грн.;

21.01.2019 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 4 кв. 2018 року - 2457,18 грн.;

19.04.2019 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 1 кв. 2019 року - 2754,18 грн.;

19.07.2019 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 2 кв. 2019 року - 2754,18 грн.;

21.10.2019 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 3 кв. 2019 року -2754,18 грн.;

29.11.2019 донарахована ШС по ЄВ ч.7 п.11 ст. 25 Закону №2464, Рішення про застосування штрафної санкції за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску (Дод. 16) № від 19.11.2019 - 170,00 грн.;

08.12.2019 донарахована ШС по ЄВ ч.7 п.11 ст. 25 Закону №2464, Рішення про застосування штрафної санкції за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску (Дод. 16) № від 19.11.2019 - 170,00 грн.,

20.01.2020 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 4 кв. 2019 року - 2754,18 грн.;

21.04.2020 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 1 кв. 2020 року - 2078,12 грн.;

20.07.2020 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 2 кв. 2020 року - 1039,06 грн.;

04.08.2020 донарахована ШС по ЄВ ч.7 п.11 ст. 25 Закону №2464, Рішення про застосування штрафної санкції за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску (Дод. 16) № від 06.05.2020 1020,00 грн.;

19.10.2020 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 3 кв. 2020 року - 3178,12 грн.;

19.01.2021 нарахування єдиного внеску платникам платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за 4 кв. 2020 року - 2200,00 грн.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу № Ф-655-17 від 23.04.2021 про сплату боргу (недоїмки) на суму 26758,60 грн., в тому числі недоїмка 25398,60 грн., штрафи 1360,00 грн.

Вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів (відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464-VI).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-655-17 від 23.04.2021 направлена на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та не була отримана позивачем.

У подальшому узгоджена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-655-17 У від 23.04.2021 направлена до органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Вказану вимогу позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася за захистом своїх порушених прав і інтересів з відповідною позовною заявою до суду.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС).

Верховний Суд у постанові від 05.03.2021 у справі №640/9172/20 дійшов до висновку, що Закон №2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку в 10 днів для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску. Платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС України, а не статтею 25 Закону №2464-VI. Такий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, від 25.02.2021 у справі №580/3469/19. При цьому, незважаючи на те, що судом сформульовано у цій постанові правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску після застосування процедури адміністративного оскарження вимоги, це не змінює підхід до застосування строку звернення до суду з позовами у такій категорії справ і у випадку, якщо вимога не була оскаржена в адміністративному порядку.

Суд зазначає, що наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що про порушене право дізналася 22.07.2022 з реєстру боржників, що у Запорізькому відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) існує відкрите виконавче провадження за АСВП №66393548. У зв`язку з чим, 25.07.2022 позивач звернулась до Запорізького відділу ДВС із заявою, в якій просила надати документи виконавчого провадження з копією виконавчого документу. 28.07.2022 на електронну адресу позивача надійшли матеріали виконавчого провадження, з яких стало відомо, що 05.07.2021 старшим державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шваковою Анастасією Андріївною було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №66393548 на виконання вимоги № Ф-655-17-У від 23.04.2021.

Зважаючи на те, що про існування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.04.2021 № Ф-655-17-У на суму 26758,60 грн. позивач дізналася 28.07.2022, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами та не спростовано відповідачем, а позовну заяву подано до суду 01.08.2022, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів частини другої статті 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду з даним позовом не пропущений.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно ч.8 ст.9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею Закону № 2464-VІ, зокрема частиною восьмою зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

01.01.2017 набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті Закону №2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які відповідно до Закону № 2464-VI є платниками єдиного внеску, зобов`язані самостійно нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі невиконання фізичною особою - підприємцем - платником єдиного внеску обов`язку щодо своєчасності сплати єдиного внеску контролюючим органом до таких платників застосовуються заходи впливу та стягнення. Зокрема, орган доходів із зборів наділений повноваженнями у відношенні такого платника сформувати та надіслати (вручити) вимогу про сплату боргу з моменту виникнення, зростання або частково зменшення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій), яка є обов`язковою до виконання. При цьому, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, згідно із чим облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів є такою ж самостійною підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.

Як встановлено судом, спірним питанням у даній справі є правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, за умови, що позивач був найманим працівником та за нього такий внесок сплачував роботодавець.

Верховним Судом неодноразово розглядалися спори про обов`язок фізичної особи - підприємця, яка є одночасно найманим працівником, сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, зокрема, у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18), від 01.09.2020 (справа № 380/2239/20) суд касаційної інстанції висловив правову позицію про відсутність такого обов`язку, оскільки це спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого внеску.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 вказав, що положеннями Закону України № 2464-VI не врегульовані відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зв`язку з викладеним суд касаційної інстанції у згаданій постанові сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як підкреслив Верховний Суд, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, позивач з 24.06.2014 року по 21.07.2022 перебувала в статусі фізичної особи-підприємця, що не заперечується сторонами.

Відтак, на позивача покладено обов`язок сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу за умови, що така особа не є найманим працівником.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу № Ф-655-17 У від 23.04.2021 про сплату боргу (недоїмки) на суму 26758,60 грн., в тому числі недоїмка 25398,60 грн., штрафи 1360,00 грн.

Сума недоїмки за оскаржуваною вимогою в сумі 25398,60 грн. складає платіж зі сплати ЄСВ за період з 19.07.2018 (за 2-4 квартал 2018 року) 2019 2020 по 19.01.2021.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що протягом періоду з серпня 2018 року по квітень 2019 року позивач не перебувала у трудових відносинах.

Отже, з серпня 2018 року по квітень 2019 року позивач була зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування незалежно від отримання або неотримання нею доходу у розмірі не меншому, ніж мінімальний.

Суд зауважує, що за період з серпня 2018 року по квітень 2019 року відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб щодо сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.

Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 - 3723,00 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що дорівнює 22% бази нарахування.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити за звітний період з серпня 2018 рік по грудень 2018 року, щонайменше 4095,30 грн. (3723,00 грн. х 5 х 22%) = 4095,30 грн.).

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 - 4173,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI, для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що дорівнює 22% бази нарахування.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, позивач як фізична особа-підприємець, зобов`язаний сплатити за звітний період з січня 2019 року по квітень 2019 року щонайменше 3672,24 грн. (4173,00 грн. х 4 х 22%) = 3672,24 грн.).

Отже, за період з серпня 2018 року по квітень 2019 позивач повинен був нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 7767,54 грн. (4095,30 + 3672,24 грн.), а тому вимога Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-655-17 У від 23.04.2021 у цій частині є законною та обґрунтованою.

Разом із цим, у період з 03.04.2018 по 19.07.2018 позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Легіон 2015» (), у період з 17.05.2019 по 24.07.2020 позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Сільпо-Фуд» (), у період з 13.08.2020 по 13.12.2021 позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Трейдап» ().

При цьому, у цей період роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок, що підтверджується довідками форми ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу", сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України.

Відповідач не надав докази, які б спростовували факт працевлаштування позивача найманим працівником у вказаний період, також відповідачем не було надано жодного доказу того, що роботодавцем не виконувався обов`язок зі сплати за позивача єдиного внеску.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.

Відповідач у відзиві на позовну заяву про наявність таких доходів не зазначає, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 78 КАС України обставини відсутності у позивача протягом періоду перебування у трудових відносинах доходу від підприємницької діяльності окремо від доходів, отриманих від вищевказаних роботодавців, не підлягають доказуванню.

Суд зазначає, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в частині періоду, який охоплюється оскаржуваною вимогою, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Отже, встановлені у цій справі обставини свідчать, що у період з 03.04.2018 по 19.07.2018, з 17.05.2019 по 24.07.2020 та з 13.08.2020 по 13.12.2021, за який контролюючим органом позивачу нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, остання перебувала у трудових відносинах як найманий працівник та за неї роботодавцем сплачувався єдиний внесок у розмірі не менше мінімального, спірні суми недоїмки зі сплати ЄСВ призводять до подвійного оподаткування, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого внеску.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірному періоді, суд дійшов висновку про протиправність нарахування позивачу єдиного соціального внеску за спірною вимогою № Ф-655-17 У від 23.04.2021 у розмірі 17631,06 грн.

Також, судом встановлено, що 19.11.2019 контролюючим органом прийнято рішення №, яким на підставі п.7 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності застосовано до позивача штраф у розмірі 170,00 грн., період за який встановлено порушення 2017 рік.

19.11.2019 контролюючим органом прийнято рішення №, яким на підставі п.7 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності застосовано до позивача штраф у розмірі 170,00 грн., період за який встановлено порушення 2018 рік.

06.05.2020 контролюючим органом прийнято рішення №, яким на підставі п.7 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності застосовано до позивача штраф у розмірі 1020,00 грн., період за який встановлено порушення 2019 рік.

Зазначені рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності позивачем не оскаржувалося, є чинним, такими, що підлягають виконанню.

Таким чином, з огляду на узгодженість сум штрафів, нарахованих позивачу рішеннями від 19.11.2019 № , від 19.11.2019 №, від 06.05.2020 №, які позивачем не оскаржувались, вимога про сплату боргу в цій частині є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалася з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області № Ф-655-17 У від 23.04.2021 в частині нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17631,06 грн.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно на наявної в матеріалах справи квитанції про сплату №6659-6978-8978-9901 позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., відтак за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 143, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69114, м.Запоріжжя, вул.Героїв 93 бригади, буд.16-А, ) про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити частково.

Визнати частково протиправною та скасувати частково вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-655-17 У від 23.04.2021 в частині нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17631,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова