Справа № 160/17307/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 від 09.08.2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 20.05.2002 року по 01.06.2003 року, з 12.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 10.11.2005 року по 31.12.2006 року, з 22.12.2007 року по 31.12.2007 року, з 19.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 02.03.2009 року по 02.08.2010 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 04.06.1981 року по 30.10.1981 року, з 01.09.1982 року по 23.01.1983 року.
Позовна заява обґрунтована посиланням на те, що відповідач-2 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії, оскільки не зарахував до пільгового стажу за Списком №1 низку періодів роботи на підставі довідок від 01.12.2019 №20, від 02.12.2019 №19 з посиланням на відсутність первинної атестації робочих місць за умовами праці, а також не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №2 окремі періоди роботи згідно довідки від 28.08.2019 року №904 з посиланням на неналежне оформлення такої довідки. Зазначає, що працівник не є відповідальним за атестацію роботодавцем робочих місць, а тому не повинен нести негативні наслідки від такої не атестації, а також що зауваження відповідача-2 щодо довідки від 28.08.2019 року №904 не мають правових підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено, позовна заява була залишена без руху та цією ухвалою було запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: документу про сплату судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у відповідності до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 992, 40 гривень.
23 листопада 2022 року позивачем подано заяву про усунення недоліків із долученням відповідних доказів, а саме квитанцію №26 від 11.11.2022.
08 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що 18.08.2022 року ним винесено оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком. Так, зазначає, що уточнюючі довідки є обов`язковими для призначення пенсії за Списком №2, оскільки необхідно визначити наявність не менш як 80% робочого часу, протягом якого працівник виконує відповідні трудові обов`язки, що не можливо встановити на підставі відомостей з трудової книжки. Так, форма довідки затвердження додатком №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637). Зі змісту затвердженої форми довідки вбачається, що вона підписується керівником підприємства, начальником відділу кадрів та головним бухгалтером. Окрім цього цитує положення Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383), а також Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 01.08.1992 року №442 (далі Порядок №442).
28 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що позивачу не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 період з 01.01.2003 року по 01.06.2003 року, оскільки до заяви додано витяг з наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 02.06.2003 року №24, але інформації щодо проведення первинної атестації не надано. Також наводить заперечення щодо форми довідки, аналогічні запереченням відповідача-2. Окрім цього, наголошує на тому, що призначення пенсії належить до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач звернувся до відповідача-1 із заявою від 09.08.2022 року про призначення пенсії за віком, що підтверджується копією заяви, наданою позивачем.
Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 18.08.2022 року №53 відповідач-2 відмовив у призначенні пенсії за віком позивачу. В обґрунтування відмови зазначив, що вік заявника складає 60 років, що відповідає вимозі ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058). Проте, цією ж статтею передбачено страховий стаж 29 років, з яких позивач має лише 24 року 04 місяці 01 день, в т.ч. додатково за повних 04 роки роботи за Списком №1. Пільговий стаж за списком №1 становить 04 роки 01 місяць 0 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу за Списком №1 згідно із довідками від 01.12.2019 №20, від 02.12.2019 №19 не враховано період з 01.01.2003 року по 01.06.2003 року, оскільки до заяви додано витяг з наказу про результатами атестації робочих місць за умовами праці від 02.06.2003 року №24, але інформація щодо первинної атестації відсутня. До стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 не зараховано періоди з 04.06.1981 року по 30.10.1981 року, з 01.09.1982 року по 23.01.1983 року, згідно з довідкою від 28.08.2019 року №904, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5 до п. 20 Порядку №637, а саме: відсутня інформація щодо права підпису довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком виконуючих обов`язки начальника управління з організації і оплати праці та начальника відділу. Вказане підтверджується копією відмови, наданою позивачем.

Згідно форми РС-право стосовно позивача, наданого кожною стороною, позивачеві за Списком №1 зараховано наступні періоди трудової діяльності:

1) 02.06.2003-31.12.2003

2) 01.01.2004-11.10.2004

3) 01.01.2005-09.11.2005

4) 01.01.2007-21.11.2007

5) 01.01.2008-18.10.2008

6) 01.01.2009-01.03.2009

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом з вимогою про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Частиною першою Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Статтею 26 Закону №1058 передбачено, що Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За ч.1 ст.114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

В свою чергу пунктом другим частини другої вказаної статті визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Щодо періодів роботи позивача з 04.06.1981 року по 30.10.1981 року, з 01.09.1982 року по 23.01.1983 року за Списком №2.

У рішенні про відмову в призначенні пенсії від 18.08.2022 року №53 відповідач-2 зазначив, що ці періоди не зараховані «відповідно до довідки від 28.08.2019 року №904, виданою ПАО «АрселорМітал Кривий Ріг», оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5 до п. 20 Порядку №637, а саме: відсутня інформацію щодо права підпису довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком виконуючих обов`язку начальника управління з організації і оплати праці та начальника відділу».

При цьому в тексті оскаржуваного рішення вказано, що не зараховано період «з 01.09.1982 року по 23.01.1986 року». Суд визнає наведене очевидною опискою, оскільки зі змісту довідки від 28.08.2019 року №904, виданої ПАО «АрселорМітал Кривий Ріг», а також відомостей з трудової книжки позивача вбачається, що період трудової діяльності позивача на відповідній посаді тривав з 01.09.1982 року по 23.01.1983 року. Також відповідач-1 період трудової діяльності позивача на відповідній посаді визначає саме по 23.01.1983 року.

Так, у відповідній довідці наявна інформація про її складання наступними посадовими особами підприємства:

«И.о.начальника управления по организации и оплате труда»

«И.о.начальника отдела»

«Главный бухгалтер».

Форма довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджена додатком №5 до Порядку №637.

Відповідна форма передбачає її складання наступними посадовими особами: «керівник» (із зазначенням найменування посади), «начальник відділу кадрів», «головний бухгалтер».

Відповідно, причина відмови у зарахуванні цієї довідки полягає в тому, що відповідач не вважає, що вказаний підписант довідки «И.о. начальника управления по организации и оплате труда» відповідає посаді «керівник» (із зазначенням найменування посади), а підписант «И.о.начальника отдела» - посаді «начальник відділу кадрів».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно визначеної законодавством форми першою посадовою особою, яка складає довідку, є «керівник (із зазначенням найменування посади)», а не керівник підприємства, як зазначає відповідач.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким «в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи».

Суд виходить з того, що при тлумаченні в т.ч. норм, які визначають форму довідки, за умов неоднозначності у їх змісті, спосіб тлумачення такої норми має бути найбільш сприятливим для особи, оскільки неприпустимим є перекладання негативних наслідків від неоднозначності формулювання норми права законодавцем на особу.

Відповідно, відсутні підстави вважати, що посади «и.о. начальника управления по организации и оплате труда» не відповідає формі довідки, затвердженої Порядком №637, згідно якої відповідною посадою особою є «керівник».

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 13.02.2020 року по справі №607/14668/16-а сформував наступну правову позицію: «В свою чергу, виявлені розбіжності не можуть мати своїм наслідком відмову у перерахунку пенсії позивача з урахуванням заробітної плати на підставі вказаних довідок, оскільки позивач не несе відповідальності за правильність складання відповідної довідки».

Так, у вказаній довідці замість посади «начальник відділу кадрів» вказано «и.о. начальника отдела». Будь-яких підстав для висновку про те, що «и.о. начальника отдела», який склав довідку від 28.08.2019 року №904, не є виконуючим обов`язки саме відділу кадрів, матеріали справи не містять. В свою чергу найменування відповідних посад російською мовою, а також складання довідки особами, що займають відповідні посади в статусі виконуючих обов`язки, а не на постійній основі на законність та достовірність довідки не впливають.

Суд зазначає, що з урахуванням неприпустимості перекладення на позивача відповідальності за формальні недоліки в оформленні назви осіб, що видали довідку, а також змісту таких недоліків за обставин даної справи, неврахування змісту довідки від 28.08.2019 року №904 є безпідставним.

В зв`язку з цим, довідка від 28.08.2019 року №904 є належним джерелом для підтвердження відомостей про наявність і характер (належність до пільгового) трудового стажу, що підлягає врахуванню при визначенні пільгового стажу позивача за Списком №2.

Щодо періодів роботи з 20.05.2002 року по 01.06.2003 року, з 12.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 10.11.2005 року по 31.12.2006 року, з 22.12.2007 року по 31.12.2007 року, з 19.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 02.03.2009 року по 02.08.2019 року за Списком №1.

У рішенні про відмову в призначенні пенсії від 18.08.2022 року №53 відповідач-2 зазначив: «згідно з довідками від 01.12.2019 №20, від 02.12.2019 №19, проведено з урахуванням тривалості робочого часу в особливо шкідливих та особливо важких умовах. При цьому, не враховано період з 01.01.2003 по 01.06.2003, оскільки до заяви додано витяг з наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 02.06.2003 №24, але інформація щодо первинної атестації відсутня».

З приводу різного визначення обсягу не зарахованих періодів трудової діяльності суд зазначає наступне.

В якості основного джерела про тривалість та характер зарахування періодів трудової діяльності суд визначає Форму РС-право (ПС №53), яка є узагальненим розрахунком стажу позивача із відомостями про характер зарахованого стажу (пільговий або загальний, за яким зі Списків і тд). Цю форму суду надали усі учасники справи, відомості в наданих формах є тотожними.

Зі змісту вказаної форми суд приходить до висновку, що позивачу в дійсності як пільговий стаж не враховано наступні періоди трудової діяльності:

1) з 20.05.2002 року по 01.06.2003 року;

2) з 12.10.2004 року по 31.12.2004 року;

3) з 10.11.2005 року по 31.12.2006 року;

4) з 22.12.2007 року по 31.12.2007 року;

5) з 19.10.2008 року по 31.12.2008 року;

6) з 02.03.2009 року по 02.08.2010 року.

Таким чином, суд погоджується із визначеними позивачем періодами не зарахованого в якості пільгового стажу трудової діяльності за Списком №1, попри те, що в оскаржуваному рішенні відповідача-2 період незарахованої трудової діяльності є меншим (тільки з 01.01.2003 року по 01.06.2003 року).

Вирішуючи правомірність рішення відповідача-2 в цій частині суд виходить з наступного.

Згідно п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Таким чином, належність стажу до пільгового можна встановити лише виходячи зі змісту відповідної довідки, що має бути видана підприємством.

Відповідно до довідки ТОВ «Чорметавтоматика» від 02.12.2019 року №19 позивач працював в ТОВ «Чорметавтоматика» електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування з 20.05.2002 року (наказ №20к від 20.05.2002 року) по 02.08.2010 року (наказ №37к від 02.08.2010 року). Із вказаного періоду виконував роботи в гірничому цеху ДСФ ШУ шахти ім. Артема №1 та доменних цехах КДГМК «Криворіжсталь». Постійно і повний робочий день, при п`ятиденному робочому тижні, був зайнятий ремонтом устаткування в місцях його встановлення, на дільницях (робочих) місцях) діючих виробництв, основні робітники яких користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 розділ ІІ п. «а» та розділ ІІІ п.1 «а». Стаж на пільгове пенсійне забезпечення, за списком №1 розділ ІІ п. «а» та розділ ІІІ п. 1 «а», становить 4 роки, 6 місяців, 2 дня.

За змістом довідка-виборка від 02.12.2019 року №20 містить ту ж правову інформацію, що й довідка ТОВ «Чорметавтоматика» від 02.12.2019 року №19, а також детальну інформацію про відповідні періоди (кількість відпрацьованих днів у кожному місяці за всю тривалість трудової діяльності).

З приводу визначеного відповідачем-2 періоду незарахованної трудової діяльності (з 01.01.2003 року по 01.06.2003 року) суд зазначає наступне.

В якості підстави для не зарахування цього періоду до пільгового стажу відповідач-2 вказав про відсутність інформації щодо первинної атестації.

У п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 01.08.1992 року №442» установлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 1788-12 пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. N -п (Офіційний вісник України, 2016 р., N 60, ст. 2044), а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до п. 1 Порядку №442 атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п. 4 Порядку №442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Пунктом 8 Порядку №442 встановлено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ.

Згідно з п. 11 Порядку №442 контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах 461-2016-п, Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці 1290-97-п, Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня 163-2001-п, Переліків робіт із особливо шкідливими і особливо важкими та шкідливими і важкими умовами праці, на яких встановлюється підвищена оплата праці, та інших нормативно-правових актів, відповідно до яких надаються пільги та компенсації працівникам за роботу із шкідливими умовами праці, покладається на Держпраці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №520/15025/16-а сформовано наступний правовий висновок: « 56. Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

57. Проте Верховний Суд України при ухваленні постанов від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 і 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15 віддав перевагу найменш сприятливому для позивачів тлумаченню законодавства України.

58. Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

59. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

60. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник».

Суд враховує наведений правовий висновок та зазначає про протиправність незарахування позивачу періоду трудової діяльності позивача з 01.01.2003 року по 01.06.2003 року як пільгового стажу через відсутність інформації щодо первинної атестації, оскільки позивач не є та не може бути відповідальним за наявність такої інформації.

Щодо інших періодів трудової діяльності позивача (з 20.05.2002 по 31.12.2002 як частини періоду №1, а також періодів №2-6) суд зазначає наступне.

Відповідачем-2 в оскаржуваному рішенні, а також відповідачами в їх відзивах не наведено обґрунтування щодо не зарахування цих періодів в якості пільгового стажу позивача за Списком №1. Водночас, з Форми РС-право (ПС №53) вбачається, що названі періоди не зараховані як пільговий стаж за Списком №1. При цьому відповідачами визнається факт надання ним довідок від 02.12.2019 №19, від 02.12.2019 року №20, зі змісту яких вбачається, що у відповідні періоди позивач працював на посаді, що належить до Списку №1.

Таким чином, відповідні періоди трудової діяльності позивачу не зараховані без будь-якого обґрунтування, однак за наявності підстав для такого зарахування.

В зв`язку з викладеним, суд визнає протиправність незарахування відповідачем-2 в якості пільгового стажу за Списком №1 усіх періодів трудової діяльності позивача, а саме:

1) з 20.05.2002 року по 01.06.2003 року;

2) з 12.10.2004 року по 31.12.2004 року;

3) з 10.11.2005 року по 31.12.2006 року;

4) з 22.12.2007 року по 31.12.2007 року;

5) з 19.10.2008 року по 31.12.2008 року;

6) з 02.03.2009 року по 02.08.2010 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії від 18.08.2022 року № 53, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в зв`язку з чим позовна вимога про його скасування підлягає задоволенню.

Щодо позовної заяви зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 від 09.08.2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 20.05.2002 року по 01.06.2003 року, з 12.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 10.11.2005 року по 31.12.2006 року, з 22.12.2007 року по 31.12.2007 року, з 19.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 02.03.2009 року по 02.08.2010 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 04.06.1981 року по 30.10.1981 року, з 01.09.1982 року по 23.01.1983 року, суд зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, суд наголошує, що не може підміняти собою пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на власний розсуд розраховувати пільговий чи страховий стаж особи.

При цьому, слід зазначити, що системне тлумачення способів захисту, визначених ст. 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку, що визнання протиправним та скасування рішення одного суб`єкта владних повноважень не може бути підставою для зобов`язання вчинити певні дії іншого суб`єкта владних повноважень.

В цій справі позивач просить скасувати рішення відповідача-2 та зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути її заяву. Проте, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в такій редакції, оскільки зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є належним способом захисту як похідна вимога у випадку визнання протиправним та скасування рішення саме цього суб`єкта владних повноважень, а не будь-якого іншого.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в призначенні пенсії оскаржив позивач.

Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням стажу.

Відповідно, правові підстави для зобов`язання відповідача-1 вчиняти певні дії за результатом вирішення цієї справи відсутні, отже в задоволенні позову до відповідача - 1 слід відмовити.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту позивача за наявних обставин справи є прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.08.2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду сплачено 992,40 гривень, згідно квитанції №26 від 11.11.2022 року, тому сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 496,20 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області як суб`єкта владних повноважень, протиправність рішення якого встановлена в цій справі.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄРДПОУ: 21910427), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 18.08.2022 року № 53, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.08.2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко