Справа № 288/1669/22
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 288/1669/22

Головуючий у І інстанції: Зайченко Є.О.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

01 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю.

за участю: секретаря судового засідання: Гонтар А.Р.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі старшого державного виконавця Слад Тетяни Павлівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, встановлення строку подання звіту про відновлення провадження № 51569239 від 16 липня 2016 року щодо виконавчого листа № 288/1462/15-а від 24 червня 2016 року у справі № 288/1462/15-а,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі старшого державного виконавця Слад Т.П., в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача та відновити виконавче провадження №51569239 від 16.07.2016 стосовно вищеописаної частини виконавчого листа №288/1462/15-а від 24.06.2016 щодо адмінсправи №288/1462/15-а--2-а/288/4/16;

-визнати право на вимогу сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

-визначити відповідачу строк для подання звіту про відновлення виконавчого провадження;

-визнати завдану ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю відповідача;

-визначити судом розмір грошових коштів для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що після прийняття рішення у справі № 288/778/21 виконавче провадження за виконавчим листом №288/1462/15-а відновлено державним виконавцем не було, і лише після подання позивачем позову у даній справі винесено постанову від 08.11.2022, якою скасовано документ "Постанова про закінчення виконавчого провадження" від 26.04.2021.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та уповноважного представника для участі у справі, до суду не направив.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 липня 2014 року у справі №288/1462/15а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, зобов`язано УПФУ в Попільнянському районі Житомирської області видати розпорядження щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 23.07.2011 року та в подальшому.

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2016 року в справі №288/1462/15-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016, зобов`язано Андрушівське ОУПФУ в Житомирській області виконати виконавчий лист № 288/392/14-а щодо не видачі додаткової пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 23 липня 2011 року та в подальшому; зобов`язано Андрушівське ОУПФУ в Житомирській області дати обґрунтовану відповідь на всі питання, які порушенні у зверненні від 09 червня 2015 року.

На підставі даної постанови Попільнянським районним судом 24 червня 2016 року видано виконавчий лист.

Також встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження: № 51569239 з примусового виконання виконавчого листа № 288/1462/15-а від 24 червня 2016 року виданого Попільнянським районним судом Житомирської області.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 червня 2020 року замінено боржника по справі № 288/1462/15-а від 24.06.2016 року з Андрушівського ОУПФУ в Житомирській області на ГУ ПФУ в Житомирській області .

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 26 квітня 2021 року ВП № 51569239 закрито виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 288/1462/15-а виданого 24 червня 2016 року Попільнянським районним судом про зобов`язання Андрушівського ОПФУ в Житомирській області виконати виконавчий лист № 288/392/14-а.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року в справі №288/778/21, визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 квітня 2021 № 51569239 за виконавчим листом №288/1462/15-а, виданим Попільнянським районним судом Житомирської області 24 квітня 2016 року.

Крім того, ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 липня 2022 року в справі № 288/1931/21 встановлено ГУ ПФУ в Житомирській області новий строк для подання до Попільнянського районного суду Житомирської області звіту про виконання постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 липня 2014 року у справі № 288/392/14-а, протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали; зобов`язано ГУПФУ в Житомирській області виконати вимоги виконавчих листів від 08.06.2015 у справі № 288/392/14-а, від 24.06.2016 у справі № 288/1462/15-а, від 08.12.2020 у справі № 288/392/14-а щодо нарахування і виплати додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2012 та в подальшому.

Позивач вважаючи, що після скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 квітня 2021 № 51569239 державним виконавцем тривалий час заходів, спрямованих на виконання органом пенсійного фонду судового рішення у справі №288/1462/15-а не вчинялося, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі-Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що виконавець зобов`язаний зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2021 старшим державним виконавцем Сладь Т.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 288/1462/15-а, виданого 24.06.2016 Попільнянським районним судом.

Однак, вказана постанова визнана протиправною та скасована рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 01.07.2021 у справі № 288/778/21 (згідно відомостей ЄДРСР дата набрання законної сили 02.02.2021).

Таким чином, з моменту набрання рішенням у справі № 288/778/21 законної сили у відповідача виник обов`язок вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії з метою виконання судового рішення боржником.

Проте, державним виконавцем Сладь Т.П. не надано доказів на підтвердження вчинення всіх необхідних дій в повному обсязі, як це передбачено статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" станом на час подання позивачем позову у даній справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи ОСОБА_1 про наявність протиправної бездіяльності відповідача.

В той же час, колегією суддів з`ясовано, що на момент розгляду цієї справи в суді першої інстанції постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 08 листопада 2022 року скасовано документ «Постанову про закінчення виконавчого провадження» від 26 квітня 2021 року, що видала ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 288/1462/15-а виданого 24 червня 2016 року, а відтак виконавче провадження відновлено.

Після відновлення виконавчого провадження, старший державний виконавець 11.11.2022 надіслав на адресу ГУ ПФУ в Житомирській області вимогу державного виконавця, в якій зазначено в п`ятиденний термін з моменту отримання вимоги виконати рішення суду та надати підтверджуючі документи про його виконання.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Зважаючи на те, що на момент розгляду даної справи відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі №288/1462/15-а, то підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання судом протиправною бездіяльності відповідача, відсутні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною першою статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення в частині відмови в визнанні протиправною бездіяльності відповідача та відновлення виконавчого провадження №51569239 від 16.07.2016 стосовно вищеописаної частини виконавчого листа №288/1462/15-а від 24.06.2016 щодо адмінсправи №288/1462/15-а--2-а/288/4/16 підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права на вимогу сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, то колегія суддів вважає, що остання заявлена не до того відповідача, оскільки державний виконавець Сладь Т.П. не є боржником за судовим рішенням у справі №288/1462/15-а, та, крім того є передчасною, оскільки кошти за судовим рішенням ще не нараховані позивачу.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то як вірно зазначено судом першої інстанції, остання є похідною від першої позовної вимоги.

Окрім іншого колегія суддів вказує на таке.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2020 року у справі №665/49/13-а.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі №823/868/18 звернув увагу, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Однак, позивач ОСОБА_1 не навів доказів на підтвердження того, що бездіяльність з боку відповідача призвела до негативних наслідків, які є підставою для стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що закриття провадження у справі в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною, не позбавляє позивача права повторного звернення до суду про стягнення моральної шкоди, з наданням доказів яким чином бездіяльність відповідача спричинила страждання чи приниження та яку саме шкоду заподіяно і який її розмір.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, в решті апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині визнання права на вимогу сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; визнання завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю відповідача; визначення судом розміру грошових коштів для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, без змін.

Керуючись ст.ст. 205, 243, 250, 304, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та відновлення виконавчого провадження №51569239 від 16.07.2016 стосовно вищеописаної частини виконавчого листа №288/1462/15-а від 24.06.2016 щодо адмінсправи №288/1462/15-а--2-а/288/4/16, а провадження у справі в цій частині, закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.