Справа № 755/10613/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року (повний текст виготовлено 28 жовтня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено:

Продовжено строк затримання громадянина Російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав про відсутність права у відповідача подавати клопотання про застосування до особи взяття на поруки та застави.

Також апелянт вказує про відсутність у позивача намірів у подальшому вживати будь-які дії метою ідентифікації ОСОБА_1 , а рішення про видворення останнього відсутнє.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року (повний текст виготовлено 28 жовтня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 25 січня 2023 року.

20 січня 2023 року надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, в якому позивач просив залишити оскаржуване рішення без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

25 січня 2023 року, тобто, в день судового засідання надійшла заява Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про участь в засіданні 25 січня 2023 року у режимі відеоконференції.

В той же час, судове засідання 25 січня 2023 року не відбулось, у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою, розгляд справи було перенесено на 31 січня 2023 року.

30 та 31 січня 2023 року надійшли ідентичні клопотання представника громадянина російської федерації ОСОБА_1 про участь в засіданні 31 січня 2023 року в режимі відеоконференції, в задоволенні яких було відмовлено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2023 року.

У відкрите судове засідання 31 січня 2023 року сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У судовому засіданні апеляційним судом ухвалено продовжити розгляд справи на розумний строк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.05.2022 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 755/3456/22 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, яким вирішено затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2022 року рішення першої інстанції у справі № 755/3456/22 залишено без змін.

29.04.2022 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області звернулось із листом за № 8010.8.1-11143/80.2-22 до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням повідомити засобами дипломатичних каналів, дипломатичну установу російської федерації про перебування громадянина російської федерації ОСОБА_1 в Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, як такого, що перебуває на території України з порушенням міграційного законодавства, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

10.05.2022 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області листом за № 8010.8.3-11894/80.4-22 повідомило Державну міграційну службу України про прийняття Дніпровським районним судом м. Києва 02.05.2022 року рішення щодо затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України до 29.10.2022 року включно. З метою виконання рішення суду в частині забезпечення передачі вказаного громадянина відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом російської федерації про реадмісію направлено копії матеріалів справи.

Листом № 8.3/911-22 від 26.05.2022 року Державна міграційна служба України повідомила Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про те, що листом від 23.05.2022 року № 8.3-5856/1-22 інформація стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 надіслана до Національного інформаційного бюро, яке діє на базі державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» з метою розгляду питання щодо включення до списку обмінного фонду полоненими для подальшого обміну на громадян України.

06.07.2022 року Міністерство закордонних справ України листом № 71/15-500-48091 повідомило Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області на звернення щодо надання сприяння в ідентифікації та документуванні затриманих на території України громадян Російської Федерації, що через повномасштабну агресію РФ проти України дипломатичні відносили між каїнами розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, представлення інтересів РФ дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на неможливість ідентифікувати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , забезпечити примусове видворення чи реадмісію відповідача у встановлений строк, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний поов задовольнив та зазначив, що ОСОБА_2 перебуває на території України незаконно. Документів, які підтверджують його особу, не має, у зв`язку з чим рішенням суду його було затримано з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців. 29.10.2022 року завершується термін тримання ОСОБА_3 у Волинському ПТПІ. Крім того, за час перебування в ОСОБА_4 не виявив ініціативи у співпраці з органами міграційної служби, не виявив бажання отримувати документи.

З приводу клопотання БФ «Громадська надія» про взяття ОСОБА_3 на поруки та заяви ОСОБА_5 про внесення за ОСОБА_3 застави у розмірі 1 000 000,00 грн., суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для їх застосування, оскільки нормами ст. 289 КАС України при розгляді позову про продовження строку затримання такі питання не вирішуються. Питання щодо взяття іноземця або особи без громадянства на поруки та внесення застави розглядаються при подачі адміністративного позову про примусове видворення чи про застосування судом до іноземця або особи без громадянства відповідних заходів, за наявності підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, або існує ризик її втечі, а також у разі відсутності документів, що дають право на виїзд з України. Окрім того, суб`єктами подачі даних питань являються відповідні державні органи. В даному випадку, за позовом міграційної служби відносно ОСОБА_3 було застосовано захід у вигляді затримання.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, проте з інших доводів.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами другою - чотирнадцятою цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України (частина п`ятнадцята статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно визначення пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2022 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 755/3456/22 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, яким вирішено затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2022 року рішення першої інстанції у справі № 755/3456/22 залишено без змін.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, наразі у ОСОБА_1 відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України.

Також, відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, що ним не заперечується.

Відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно із частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, норми частини першої статті 289 КАС свідчать про виокремлення двох категорій іноземців або особі без громадянства, до яких можуть бути застосовані заходи примусового затримання:

1) іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, та стосовного якої існують обґрунтовані підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі;

2) іноземець або особа без громадянства, яка не має документа, що дає право на виїзд з України, та яка порушила законодавство України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС).

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що підстави для примусового повернення відповідача відсутні з огляду на те, що позивачем не приймалося рішення про примусове повернення відповідача.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що у даній справі питання повернення (видворення) відповідача не розглядається, оскільки відповідних вимог позивачем заявлено не було. Предметом судового розгляду у цій справі є продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно з частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150), пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.04.2022 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області звернулось із листом за № 8010.8.1-11143/80.2-22 до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням повідомити засобами дипломатичних каналів, дипломатичну установу Російської Федерації про перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 в Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, як такого, що перебуває на території України з порушенням міграційного законодавства, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

10.05.2022 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області листом за № 8010.8.3-11894/80.4-22 повідомило Державну міграційну службу України про прийняття Дніпровським районним судом м. Києва 02.05.2022 року рішення щодо затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України до 29.10.2022 року включно. З метою виконання рішення суду в частині забезпечення передачі вказаного громадянина відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію направлено копії матеріалів справи.

Листом № 8.3/911-22 від 26.05.2022 року Державна міграційна служба України повідомила Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про те, що листом від 23.05.2022 року № 8.3-5856/1-22 інформація стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 надіслана до Національного інформаційного бюро, яке діє на базі державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» з метою розгляду питання щодо включення до списку обмінного фонду полоненими для подальшого обміну на громадян України.

06.07.2022 року Міністерство закордонних справ України листом № 71/15-500-48091 повідомило Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області на звернення щодо надання сприяння в ідентифікації та документуванні затриманих на території України громадян Російської Федерації, що через повномасштабну агресію РФ проти України дипломатичні відносили між каїнами розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, представлення інтересів РФ дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, на момент звернення позивача до суду з даним позовом відомостей від Посольства російської федерації в Україні щодо ідентифікації та підтвердження особи відповідача не надходила.

Відповідно до п.п.11, 12, 18 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відтак, оскільки ОСОБА_2 перебуває на території України незаконно, документів, які підтверджують його особу, немає, вжитими позивачем заходами встановити особу відповідача не вдалось, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання терміном на 6 (шість) місяців.

При цьому, виходячи із доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача права заявляти клопотання про застосування до ОСОБА_1 взяття на поруки або зобов`язання вносити заставу, колегія суддів зауважує наступне.

Як вже було вказано вище, приписами частини 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до частини 4 статті 289 КАС України суд під час застосування застави та взяття на поруки письмово роз`яснює іноземцю або особі без громадянства покладені на нього обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи з установленою судом періодичністю;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому іноземець або особа без громадянства тимчасово перебуває, без дозволу визначеної службової особи;

3) невідкладно повідомляти визначену службову особу про зміну свого місця проживання.

Згідно з частинами 6-9 статті 289 КАС України внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності чи така, що фінансується з державного чи місцевих бюджетів, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від ста до двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на рахунок протягом п`яти робочих днів з дня прийняття судом рішення про внесення застави. До цього моменту за рішенням суду особа утримується у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави.

Норми КАС України не містять застережень щодо відсутності у відповідача права звернутись до суду із клопотанням про внесення застави, або ж взяття на поруки відповідно до положень ч. ч. 6-8 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, тому висновки суду першої частини в цій частині є необгрунтованими, відтак, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року підлягає зміні у мотивувальній частині.

В той же час, по суті заявлених клопотань про взяття на поруки та внесення застави, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для застосування саме такого заходу впливу який був визначений позивачем у позовній заяві, з огляду на що, підстави для застосування іншого заходу відсутні.

До того ж, на думку колегії суддів, відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, однак з деяких інших мотивів, наведених у цій постанові.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання, проте з підстав, викладених у цій постанові.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково: необхідно змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року, зазначивши у мотивувальній частині, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові суду. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді А.Ю. Кучма,

Л.Т. Черпіцька