Справа № 200/3237/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року Справа№200/3237/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивачу, обласною МСЕК м. Донецька, була встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю: в розмірі 55% безстроково, з яких повторно 10% безстроково за трудовим каліцтвом від 17.08.1992 року, повторно 5% за трудовим каліцтвом від 31.03.2016 року та первинно в розмірі 40% за професійним захворюванням з 30.04.2014 до 01.06.2016 року. З 01 жовтня 2014 року, позивач перебував на обліку та отримував страхові виплати в Бахмутському міському відділенні управління дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З 01 червня 2016 року, позивачу припинено нарахування щомісячних страхових виплат з невідомих йому підстав. На заяву позивача від 24 січня 2021 року, про поновлення страхових виплат, сплату заборгованості та надання довідки про розмір окремо нарахованих та окремо виплачених сум страхових виплат, відповідач не надав обґрунтованої відповіді, не прийняв ніякого рішення щодо розгляду вищезазначеної заяви позивача, вказав тільки, що з червня 2016 року щомісячні страхові виплати у Бахмутському міському відділенні були припинені згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, протокол комісії від 25.08.2016 року №8. Також відповідач зазначив, що за весь період перебування на обліку в Бахмутському міському відділенні, щомісячні страхові виплати сплачені у повному обсязі, заборгованість відсутня. На адвокатський запит до відповідача, щодо підстав припинення страхових виплат позивачу та несплату заборгованості по страховим виплатам, відповідачем було повідомлено, що з 31 травня 2016 року потерпілому припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну, на який йому було встановлено стійку втрату працездатності, у відповідності з Висновком обласної медико-соціальної експертної комісії №6 (серія 10 ААА №240641) від 26.05.2014 року. На повторний адвокатський запит до відповідача з вказівкою, що за трудовими каліцтвами, вказаними вище позивачу було встановлено втрату працездатності у розмірі 15 % за сукупністю безстроково і лише за професійним захворюванням на певний строк, відповідач повідомив позивача, що Бахмутським міським відділенням відповідача, позивачу припинено страхові виплати з 01 червня 2016 року на підставі даних, занесених до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих». Однак, не було надано запитуваних відомостей про нараховані та виплачені страхові виплати відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих». Окрім цього, позивач з акцентував свою увагу на тому, що відповідачем йому було припинено виплату страхових виплат як внутрішньо-переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради відповідно до протоколу комісії від 25.08.2016 року №8, але відповідно до законодавства України такої підстави для припинення страхових виплат та несплати заборгованості не передбачено, також відповідачем помилково вказані відомості, щодо яких стійка втрата працездатності у нього встановлена на певний строк, але відповідно до довідок МСЕК йому було встановлено втрату працездатності у розмірі 15% за двома трудовими каліцтвами безстроково. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати йому страхових виплат з 01 червня 2016 року є протиправними.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що підставою для нарахування страхових виплат позивачу є довідки МСЕК. Термін дії довідок МСЕК які видані на ім`я позивача закінчився відповідно 30.04.2014 року та 31.05.2016 року. Відповідач зауважив, що позивач за статистичними даними інформаційно-аналітичної системи Фонду перебував на обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі в м. Горлівка. Позивачу обласною МСЕК №6 від 31.10.2012 на термін з 31.10.2012 по 30.04.2014 було встановлено 15% втрати професійної працездатності по двох страхових випадках: виробнича травма згідно акту за формою Н-1 від 07.05.2012; виробнича травма згідно акту за формою Н-1 від 09.11.2012. Позивачу обласною МСЕК №6 від 26.05.2014 на термін з 30.04.2014 по 31.05.2016 було встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 55% по трьох страхових випадках: виробнича травма згідно акту за формою Н-1 від 07.05.2012; виробнича травма згідно акту за формою Н-1 від 09.11.2012; професійне захворювання згідно акту за формою П-4 від 11.03.2014 року. Як внутрішньо переміщена особа, позивач в установленому порядку та скориставшись правом, звернувся до органу Фонду. В період з жовтня 2014 по червень 2016 року перебував та отримував щомісячні страхові виплати у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області. В період з червня 2014 по вересень 2014 позивачу виплачена заборгованість по страховим виплатам повністю. Нарахування виплат позивачу було припинено з 01 червня 2016 року у зв`язку із закінченням терміну довідки МСЕК. Після закінчення терміну дії довідки МСЕК в період з 01.06.2016 року по теперішній час позивач переогляд МСЕК не здійснював та не звертався до будь якого відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат, а тому не реалізував своє право на продовження раніше призначених страхових виплат. Відповідач зазначив, що позивач разом із позовною заявою надав довідки МСЕК з закінченим терміном дії. Окрім цього позивачу після закінчення терміну довідки МСЕК потрібно було звернутися до МСЕК для переогляду, однак позивачем цього зроблено не було. Також відповідач зауважив, що у позивача немає актуального рахунку відкритого в АТ «Державний ощадний банк України». Відповідач зазначив, що вважає свої дії правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству України, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що страхові виплати позивачу могли бути припинені лише за умов визначених ч.1 ст.46 Закону України №1105-ХІV. Позивач зауважив, що відповідно до довідки МСЕК №128503 від 31 жовтня 2012 року, оригінал якої був зданий до органу МСЕК при медичному огляді та видачі нової довідки від 26.05.2014 року. Відповідно до вищезазначеної довідки, МСЕК конкретно вказано, що по трудовим каліцтвам, які мали місце 17 серпня 1992 року та 31 березня 2006 року, було встановлено 10% та 5% відповідно, а всього загалом 15% втрати працездатності безстроково, а не на визначений термін до 30 квітня 2014 року, як зазначив відповідач у своєму відзиві на адміністративний позов. Позивач зауважив, що інформація яку зазначив відповідач, щодо встановлення йому обласною МСЕК №6 від 26.05.2014 на термін з 30.04.2014 по 31.05.2016 сукупного відсотку втрати професійної працездатності, теж не відповідає дійсності. Тому що, при повторному огляді 26 травня 2014 року, МСЕК позивачу була встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю 55% безстроково, з яких повторно 10% безстроково за трудовим каліцтвом від 17.08.1992 року, повторно 5% безстроково за трудовим каліцтвом від 31.03.2016 та первинно 40% за професійним захворюванням хронічною попереково-крижовою радикулопатією на певний період з 30 квітня 2014 до 01 червня 2016 року. Позивач зауважив, що дійсно не проходив переогляд МСЕК до 26 травня 2016 року за професійним захворюванням хронічною попереково-крижовою радикулопатією, але 15% втрати працездатності за двома трудовими каліцтвами були призначені йому безстроково. Позивач просив задовольнити позовні вимоги до відповідача в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Зазначеною ухвалою визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2023 замінено відповідача з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Представники сторін про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради від 11.12.2014 року, відповідно до якої фактичним місцем проживання/перебування зазначене: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (). Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 15%, з яких 10% за трудовим каліцтвом від 17.08.1992 та 5% за трудовим каліцтвом від 31.03.2006, втрата працездатності була встановлена безстроково, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, виданої Обласною МСЕК №6 від 31 жовтня 2012 року Серії 10 ААА №128503.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою обласною МСЕК м. Донецька від 26.05.2014 року Серії 10 ААВ №439915, позивачем був проведений первинний огляд інваліда та встановлена третя група інвалідності, причиною інвалідності було зазначено профзахворювання та встановлена група інвалідності до 01.06.2016 року. Дата чергового переогляду в вищезазначеній довідці зазначена 26.05.2016 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги виданої обласною МСЕК м. Донецька від 26.05.2014 року Серії 10 ААА № 240641, позивачу встановлена первинно третя група інвалідності, в графі «ступінь втрати професійної працездатності у відсотках» зазначено: по сукупності 55%, з яких 40% первинно з 30.04.2014 до 01.06.2016 року; повторно безстроково: 10% за трудовим каліцтвом від 17.08.1992 та 5% за трудовим каліцтвом від 31.03.2006.

Позивач з жовтня 2012 року, перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі міста Горлівка Донецької області. З червня 2014 року м. Горлівка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно Переліку населених пунктів, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085-р. Позивач, як внутрішньо-переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 01.10.2014 по 30.05.2016 року у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції в Донецькій області. У серпні 2015 року, позивачу відділенням виплачено щомісячні страхові виплати за період з червня по вересень 2014 року та одноразова страхова виплата. З 31.05.2016 року потерпілому ОСОБА_1 відділенням припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну, на який йому було встановлено стійку втрату працездатності, у відповідності з Висновком обласної медико-соціальної експертної комісії №6 (серії ААА №240641) від 26.05.2014 року. Вищезазначені факти були зазначені у своїй відповіді Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 01.02.2022 року №01-04/15-210, яку було надано на адвокатський запит представника позивача адвоката Ракова А.В.

Представником позивача, на адресу Начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України був надісланий адвокатський запит від 11.02.2022 року №28, відповідно до якого представник позивача просив надати йому інформацію стосовно підстав припинення щомісячних страхових виплат, зазначивши, що позивачу безстроково встановлено втрату працездатності за трудовими каліцтвами, що мали місце 17.08.1994 та 31.03.2006 року у розмірах 10% та 5% відповідно. До додатків адвокатом була надана засвідчена копія довідки МСЕК №240641 від 26.05.2014 року.

Також, особисто позивачем, на адресу Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, було надіслано заяву від 24.01.2022 року, з проханням поновити йому виплати щомісячних страхових виплат, сплатити заборгованість по страховим виплатам, яка виникла на теперішній час, а також надати довідку про розмір окремо нарахованих та окремо виплачених сум страхових виплат з червня 2014 року по теперішній час.

Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області було надано відповідь від 07.02.2022 року №18.03.1/464 на заяву позивача від 24.01.2022 року, в якій зазначено, що позивач перебував на обліку як тимчасово переміщена особа та отримував страхові виплати у Бахмутському міському відділенні з 01.10.2014 по 31.05.2016 року. Заборгованість по раніше призначеним, але не виплаченим страховим виплатам за період травень 2014 - вересень 2014, включно виплачена Бахмутським міським відділенням у серпні 2015 року. З червня 2016, щомісячні страхові виплати у Бахмутському міському відділенні були припинені згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, протокол комісії від 25.08.2016 №8 (довідка, видана до 20 червня 2016, у якій адресою фактичного місця проживання вказано адресу місцезнаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права, її підрозділу, будь-якого іншого приміщення, за якою внутрішньо-переміщена особа фактично не проживає, підлягає перереєстрації до 20 липня 2016 року, внутрішньо-переміщена особа не звернулась до управління праці та соціального захисту населення для перереєстрації довідки). Окремо було повідомлено, що за весь період перебування на обліку у Бахмутському міському відділенні, щомісячні страхові виплати сплачені позивачу у повному обсязі, заборгованість відсутня. Для вирішення питання, щодо продовження щомісячних страхових виплат, позивачу необхідно звернутись із заявою встановленого зразка та пакетом документів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, при розгляді матеріалів справи встановлено, що позивачу було припинено виплату щомісячних страхових платежів з 01.06.2016 року, що підтверджується довідкою про доходи наданою Бахмутським міським відділенням управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 28.01.2022 року №18.03.1/350; листом-відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.02.2022 року №01-04/15-331; листом-відповіддю Бахмутського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 07.02.2022 року №18.03.1/464; листом-відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 01.02.2022 року №01-04/15-210.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо невиплати належних йому сум за період з 01.06.2016 по теперішній час протиправними, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що у січні 2022 року, позивач звернувся як внутрішньо переміщена особа із заявою про поновлення страхових виплат та проханням сплатити заборгованість по страховим виплатам, яка виникла на теперішній час до Бахмутського міського відділення управління.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради від 11.12.2014 року, фактична адреса зазначена: 84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. Артема, 99.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд зазначає, що за приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд зауважує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України, оскільки зазначені постанови не є законами, а тому як підзаконні нормативно-правовий акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, а саме Законом № 1105-XIV, тому суд не приймає посилання представника відповідача на вказані нормативно-правові акти.

Стосовно посилань відповідача на термін дії довідок МСЕК, які видані ОСОБА_1 , та що строк їх дії закінчився відповідно 30.04.2014 та 31.05.2016 року. Суд встановив, що відповідно до наявних в матеріалах справи довідок: Обласної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серії ААА № 128503 виданої від 31.10.2012 року, якою встановлено позивачу ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: по сукупності 15%; з яких 10% за каліцтвом від 17.08.1992року; 5% за каліцтвом від 31.03.2006 року. В графі «дата переогляду» зазначено «безстроково»; Обласної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії ААА №240641 виданої від 26.05.2014 року, відповідно до якої позивачу в графі «ступінь втрати професійної працездатності у відсотках» зазначено: по сукупності 55%, з яких первинно - 40% з 30.04.2014 до 01.06.2016 року; повторно - «б/с, що означає безстроково» 10% за каліцтвом від 17.08.1992 року; повторно - «б/с, що означає безстроково» 5% за каліцтвом від 31.03.2006 року.

Таким чином суд доходить до висновку, що позивач, враховуючи вищенаведене має 15% стійкої втрати професійної працездатності відповідно до вищезазначених довідок.

Окрім цього Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в відзиві на адміністративний позов зазначило, що після закінчення терміну дії довідки МСЕК в період з 01.06.2016 року по теперішній час ОСОБА_1 переогляд МСЕК не здійснював та не звертався до будь якого відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат, тобто не реалізував своє право на продовження раніше призначених страхових виплат.

Суд зауважує, що при поданні адміністративного позову в додатках в наявності, є заява подана позивачем на адресу Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 24 січня 2022 року з проханням поновити йому виплату щомісячних страхових виплат, сплатити заборгованість по страховим виплатам, яка виникла на теперішній час.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність невиплати страхових виплат позивачу за період з 01.06.2016 року.

Суд зазначає, що відповідно до частин п`ятої, шостої статті 47 Закону № 1105-XIV, страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них; страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Суд зазначає, що позивачу встановлена втрата працездатності 15% безстроково, тому в даному випадку відсутні підстави для невиплати раніше призначених щомісячних страхових виплат.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про те, що невиплата належних позивачу страхових виплат з 1 червня 2016 року є протиправною, оскільки не відповідає зазначеним критеріям правомірності.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що 01.01.2023 року набув чинності Закон України від 3 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладений в новій редакції. Відповідно до ст.4 Закону України №1105-XIV, уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України. В свою чергу Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Таким чином, з 01.01.2023 відбулося публічне правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, що був відповідачем у справі до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (). Ухвалою суду від 01.02.2023 замінено відповідача з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Отже, суд зауважує, що в межах розгляду цієї справи протиправність дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) страхових виплат з 01.06.2016 року було доведено, проте, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як правонаступник Управління фонду, не приймало рішень щодо припинення страхових виплат ОСОБА_1 , тобто, не вчиняло протиправних дій щодо позивача, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) страхових виплат з 01.06.2016 року, слід відмовити.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01 червня 2016 року.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 13.07.2022, позивач за подання адміністративного позову сплатив 992,40 грн. судового збору.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; адреса: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, буд. 8) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; адреса: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, буд. 8) судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 02 лютого 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець