Справа № 540/1377/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/1377/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південного регіонального управління Укртрансбезпеки (Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008), Відділу державного нагляду (контролю) в Херсонській області (Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008), Державної служби України з питань безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південного регіонального управління Укртрансбезпеки (Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008) про визнання протиправною та скасування постанови №301691 від 18.01.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 грудня 2021 року о 10 год. 37 хв. в м. Херсон головним спеціалістом ВДК Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Херсонській області Погорілим Є.І. була проведена перевірка автобусу марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу, яким керував водій ОСОБА_2 .

За результатами перевірки було складено Акт №325191, в якому вказано про виявлення порушення Позивачем ст.34 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: під час надання послуг з регулярних перевезень пасажирів за маршрутом Херсон-Берислав, перевізник не забезпечив водія документами, передбаченими ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. На підставі акту №325192 відповідачем винесено постанову №301691 від 18.01.2022 p., про застосування адміністративно-господарського штрафу та стягнення з Позивача штрафу у сумі 17000,00 гривень за порушення ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Позивач повідомив, що на автобусі марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3 , виробником не передбачено встановлення контрольних пристроїв (тахографів). Даний транспортний засіб і до теперішнього часу не обладнаний тахографом. Разом із тим, інструментом контролю робочого часу і відпочинку водія на даному автомобілі є індивідуальна контрольна книжка водія, яка була наявна у водія ОСОБА_2 на момент проведення перевірки і була надана інспекторам в ході проведення перевірки, проте, її не було взято до уваги.

Таким чином, незгода позивача із прийнятою постановою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, справа №540/1377/22 передана судді Радчуку А.А.

Одеському окружному адміністративному суду надано доступ до електронної судової справи №540/1377/22.

Ухвалою судді від 21.06.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Адміністративний позов з додатками в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 16.06.2022 року, про що сформовано довідку 23.06.2022 року.

Електронний примірник ухвали суду від 21.06.2022 року доставлено до електронного кабінету Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 22.06.2022 року, про що сформовано довідку 23.06.2022 року.

Ухвалою судді від 22.08.2022 року залучено до участі по справі в якості відповідачів Відділ державного нагляду (контролю) в Херсонській області (Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008) та Державну службу України з питань безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ), а також витребувано з Відділу державного нагляду (контролю) в Херсонській області та Державної службу України з питань безпеки на транспорті належним чином засвідчені копії доказів, які були підставою для прийняття постанови №301691 від 18.01.2022 року.

Електронний примірник ухвали суду від 22.08.2022 року доставлено до електронного кабінету Державної служби України з безпеки на транспорті 23.08.2022 року, про що сформовано довідку 26.08.2022 року.

Адміністративний позов з додатками в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету Державної служби України з безпеки на транспорті 16.06.2022 року, про що сформовано довідку 23.06.2022 року.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі від 21.06.2022 року та ухвали суду від 22.08.2022 року були розміщені на сайті Судова влада України, Одеський окружний адміністративний суд.

Також, ухвала суду від 21.06.2022 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 27.06.2022 року, ухвала суду від 22.08.2022 року - 25.08.2022 року.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Повідомлення про відкриття провадження та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також про залучення у якості відповідачів, серед іншого, були розміщені на сайті Судова влада України, Одеський окружний адміністративний суд, у розділі Оголошення про виклик у судове засідання в ООАС та розгляд справ 30.08.2022 року.

Відповідачі належним чином та своєчасно повідомлялись про встановлений ухвалами суду від 21.06.2022 року та 22.08.2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на час розгляду справи відзиви на адміністративний позов до суду не надходили.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідачів не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

Витребувані докази до суду від відповідачів також не надійшли.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, ФОП ОСОБА_1 08.06.2015 року видано ліцензію серії АЕ №573237 на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом. Згідно вказаного документа дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами, внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

09.12.2021 року за результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом головним спеціалістом Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Херсонська область складено Акт №325192.

Згідно вказаного акту, на підставі направлення на перевірку від 06.12.2021 №125539 у м. Херсоні (автовокзал) 09.12.2021 року о 10:37 год. була проведена перевірка транспортного засобу марки Мерседес, номерний знак НОМЕР_4 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , водій ОСОБА_2 , водійське посвідчення НОМЕР_6 (не надав документи для складання акту), що належить ОСОБА_1 .

Як вбачається з акту перевірки №325192 від 09.12.2021 року під час перевірки виявлено порушення, передбачене ст. 34 Закону України Про автомобільний транспорт, п. 6.1. Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №340, п.п.3.3 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №385, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт - надання послуг з перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 39 Закону України, а саме не оформлено протокол перевірки та адаптації, передбачений п. 6.1 Наказу МТЗУ №340 та п. 3.3 Наказу МТЗУ №385.

Згідно запису в Акті перевірки №325192 від 09.12.2021 року водій транспортного засобу з актом ознайомлений, від письмових пояснень та підпису відмовився.

18.01.2022 року за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі Акту № 325192 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.12.2021 року Відділом державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі в особі в.о. начальника Відділу Ю.В. Гагарінова винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 301691, якою постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн., відповідно до абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення (п.п. 2, 19,29 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 вказаного Положення).

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що відповідач наділений повноваженнями щодо накладення стягнення за порушення вимог законодавства, зокрема, на автомобільному транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно ст. 34 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільний перевізник повинен:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

забезпечувати безпеку дорожнього руху;

забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовуються адміністративно-господарські штрафи у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Так, відповідно частини 2 вказаної статті Закону України Про автомобільний транспорт документами для регулярних пасажирських перевезень є:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Аналіз положень статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх пасажирських перевезень не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385).

Пунктом 1.3 Інструкції № 385 зазначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно п. 3.6. Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, крім іншого:

- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;

- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Як слідує із матеріалів справи, зокрема із акту перевірки №325192 від 09.12.2021 року, за наслідками здійснення перевірки належного позивачу транспортного засобу, посадовими особами відповідача було встановлено, що водій здійснює пасажирські перевезення без протоколу перевірки та адаптації тахографа.

У той же час, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови, представник позивача зазначив, що чинне законодавство не зобов`язує встановлювати тахографи та передбачає можливість обліку робочого часу водія шляхом ведення індивідуальної книжки, яка в даному випадку була наявна у водія під час проведення перевірки та долучена до матеріалів даної справи.

Наведенні твердження представника позивача, на думку суду, є цілком обґрунтованими, з огляду на наступне.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року затверджене Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі за текстом - Положення № 340).

Згідно з пунктом 1.5 Положення № 340 тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортний засіб (далі - ТЗ) для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Відповідно до п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно пункту 6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Так, згідно з пунктом 6.2 зазначеного Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до пункту 6.4 Положення №340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігають у перевізника.

У відповідності до ст. 18 Закону України Про автомобільний транспорт з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Як вже було зазначено, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. «а» ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія. Ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі, автобусів, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн.

Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, що автобуси, що використовуються для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким транспортним засобом, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Отже, у разі відсутності тахографа, до якого складається тахокарта, в обов`язковому порядку ведеться індивідуальна контрольна книжка водія.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 19 березня 2020 року у справі №823/1199/17, від 04 липня 2019 року у справі №823/328/17, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності саме за відсутність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа.

При цьому, в адміністративному позові позивачем зазначено, що належний йому транспортний засіб марки Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_4 , не обладнаний тахографом.

При цьому, до позовної заяви позивачем долучено копію індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_6 , перевізник - ФОП ОСОБА_3 , у якій відображена вся необхідна інформація пасажирських перевезень, зокрема за 09.12.2021 року.

Позивач зауважив, що індивідуальна контрольна книжка водія була наявна у водія ОСОБА_2 на момент проведення перевірки і була надана інспекторам в ході проведення перевірки, проте, її не було взято до уваги.

Відповідач вказане твердження відповідача не спростував, доказів зворотнього до суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги той факт, що належний позивачу транспортний засіб марки Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_4 не обладнаний тахографом, притягнення його до відповідальності саме за відсутність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа, на думку суду, є необґрунтованим.

Щодо твердження позивача про відсутність належного сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, відповідно до п. 1 якого в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1567, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26, 27 Порядку №1567 визначено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням та справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно пункту 29 Порядку №1567 копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Отже, аналіз наведених норм Порядку №1567 встановлює право суб`єкта господарювання бути присутнім при розгляді справи про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, надавати пояснення та докази на спростування висновків акта перевірки.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, при цьому позивач стверджує, що Відділ державного нагляду (контролю) в Херсонській області взагалі не повідомляв його про розгляд спарви.

Суд наголошує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачами не подано відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень та не виконано ухвалу суду і не надано суду документів, на підставі яких була прийнята оскаржувана постанова (матеріали перевірки та справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт), а також докази належного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем не виконано покладений на нього обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення та вчинених дій, та не спростовано доводи позивача щодо неналежного його сповіщення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Суд зазначає, що особі, до якої застосовуються адміністративно-господарські штрафи, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

При цьому, порушення права позивача бути обізнаним про час та місце розгляду справи відносно нього, з огляду на викладені в адміністративному позові зауваження позивача щодо матеріалів перевірки та суті стверджуваного порушення, вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такого розгляду та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

У спірних правовідносинах має місце порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28 вересня 1977 року, зокрема: право бути вислуханим, це означає, що до будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом.

Слід вказати, що право бути вислуханим під час розгляду його справи віднесено до одного з основних складових (принципів) адміністративної процедури. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття "несприятливих" адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено належними доказами факту вчинення позивачем порушення за яке передбачена відповідальність абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, та відповідно не доведено правомірність винесення постанови №301691 від 18.01.2022 року про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008), Відділу державного нагляду (контролю) в Херсонській області (Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008), Державної служби України з питань безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №301691 від 18.01.2022 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук