Справа № 200/13020/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року Справа№200/13020/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.10.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), у якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості та щомісячної пенсії за віком з моменту припинення її виплати;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.06.2016 року на загальних засадах, а саме без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування позову зазначила, що є пенсіонером за віком, перебуває на обліку у відповідача. Проте, з 01.06.2016 року виплата пенсії їй не здійснювалась. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки вона порушує її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 11.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

28.10.2021 року відповідач-1 надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив наступне. 27.08.2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, але до цього часу знаходилась на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район). Вказує, що за змістом позовної заяви виплата пенсії позивачці була припинена з 01.06.2016 року та не виплачувалася по теперішній час, однак з довідки від 25.10.2021 року про розмір нарахованої та фактично отриманої пенсії та аналітики нарахувань вбачається, що виплата пенсії позивачу здійснювалась з 01.06.2021 року по 30.09.2021 року в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район).

Відповідачу-1 невідомі підстави невиплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) позивачу пенсії з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року, та саме цим управлінням не було поновлено виплату пенсії з 01.06.2016 року.

При цьому, позивач не отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.10.2021 року, оскільки остання при зверненні за поновленням виплати пенсії до управління ПФУ не надала діючу довідку, яка підтверджує, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Тому відповідач-1 вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

15.11.2021 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) (, місцезнаходження:м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16) до участі у справі у якості другого відповідача.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року оголошено перерву у підготовчому засіданні.

24.01.2022 року відповідач-2 надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив наступне. ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою., що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

З 01.09.2021 року позивач перебуває на обліку в Селидівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України. Пенсія внутрішньо переміщеним особам призначається (поновлюється) за відповідною заявою та місцем її подання. Зазначає, що недоотримана сума за час припинення пенсії обліковується та виплачується в окремому порядку. Облік такої заборгованості відбувається за наслідком призначення (поновлення пенсії). Порядок поновлення виплати пенсії позивачем був порушений, оскільки була подана заява стосовно переведення виплати за новим місцем перебування, а не заява про поновлення та нарахування пенсії, у зв`язку з чим не було можливості ідентифікувати особу ОСОБА_1 .

У зв`язку з зазначеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 06.07.2022 року розгляд справи було відкладено, роз`яснено учасникам справи право звернення до суду із заявою про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 28.10.2022 року призначено справу до підготовчого засідання на 10 листопада 2022 року о 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року призначено справу на 28 листопада 2022 року о 15 год. 00 хв. Зобов`язано учасників справи у строк до 22 листопада 2022 року повідомити суд про можливість надання заяви про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У разі неможливості використання вказаних процесуальних прав - повідомити суд про причини цього.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року відкладено підготовче судове засідання по справі на 10.01.2023 року 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 10.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30 січня 2023 року о 09 год. 00 хв.

30.01.2023 року ухвалено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 31.05.2013 року.

Відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16) є суб`єктами владних повноважень, основним завданням яких є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення. Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 встановлено, що Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2. Підпунктом 7 пункту 4 цього Положення визначено, що Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства. Таким чином спірні правовідносини безпосередньо стосуються покладених на відповідачів владних управлінських функцій.

Згідно із записами у паспорті громадянина України місце проживання позивача було зареєстроване з 31.05.2013 по 14.06.2021 у м. Донецьку, а з 01.06.2021 року - у місті Українськ Донецької області.

Судом встановлено, що до 01.10.2021 року позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) як одержувач пенсії за віком та внутрішньо переміщена особа.

Згідно довідки відповідача-2 про розмір призначеної і фактично виплаченої пенсії за період з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року, за зазначений період пенсія позивачу нараховувалась, однак не виплачувалась.

Відповідно до довідки від 25.10.2021 року, виплата пенсії позивачу здійснювалась з 01.06.2021 року по 30.09.2021 року в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район).

Судом також встановлено та не оскаржується сторонами, що з 01.10.2021 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії за віком. Однак пенсія позивачу не виплачується.

Відомостей про прийняття органами ПФУ рішення про припинення виплати пенсії позивачу в порядку, встановленому законом, суду не надано.

Право позивача на пенсійне забезпечення відповідачем не оспорюється.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та відзивіву на неї, спірним питанням у справі є правомірність невиплати пенсії позивачу з 01.06.2016 року за умови відсутності заяви пенсіонера про поновлення виплат та у подальшому за умови відсутності довідки про реєстрацію ВПО.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003№ 1058-IV (Далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (Далі Закон № 1706-VII).

Відповідно до Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 5 листопада 2014 р. Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі - Постанова №637 у редакції, чинній на час невиплати пенсії позивачу) призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Зокрема, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт 1 частини першої вказаної статті).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону №1058-IV).

За правилами частини першої статті 47 №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини першої зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд констатує, що припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058-IV, перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.

Поряд з цим, Закон №1706-VII підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлює.

Відповідачами згідно з вимогами ст. 77 КАС України належними та допустимими доказами не підтверджені факт прийняття органами ПФУ рішення про припинення виплати пенсії позивачу та наявність підстав для цього.

Відтак законних підстав для очікування від позивача заяви про відновлення виплати пенсії у відповідачів не було.

З огляду на те, що судом не встановлена передбачена статтею 49 Закону №1058-IV підстава для припинення виплати пенсії позивачеві, суд дійшов до висновку про протиправність її невиплати відповідачем-2 з 01.06.2016 року.

Зазначеного висновку суд дійшов з урахування частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV, якою передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вказане відповідає положенням статті 24 Конституції України, якою встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Верховний Суд України 06.10.2015 ухвалив постанову в справі №608/1189/14-а, якою вкотре зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При вирішенні даного спору в порядку частини п`ятої статті 242 КАС України судом враховано правові позиції, що викладено у рішеннях Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №263/7763/17 (провадження №К/9901/202/17), від 13.06.2018 у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження №К/9901/3256/17).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV.

Відтак, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, а також доводи щодо того, що для подальшого поновлення пенсії, позивачу необхідно звернутися до управління з відповідними документами є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

При вирішенні даного спору, суд також враховував правові висновки Верховного Суду, які викладені в рішенні від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи у справі №805/402/18 (№ Пз/9901/20/18), яке набрало законної сили 04.04.2018.

Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на недотримання позивачем процедури продовження виплати пенсії, зокрема відсутність заяви позивача про таке продовження. Відповідно до п.1 Постанови №637 Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Крім того, як вже зазначалося, припинення виплати пенсії позивачу не мало передбачених законом підстав, а тому встановлення додаткових вимог поновлення такої виплати не може бути визнано судом законним.

Зважаючи на наведене, наявними матеріалами справи підтверджено протиправну невиплату пенсії позивачу Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року.

Вимоги про зобов`язання виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 01.06.2021 року по 30.09.2021 року не підлягають задоволенню, оскільки за отриманими судом даними вказана виплата була здійснена в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що з 01.10.2021 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону №1058 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 також передбачено, що виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

З відзиву відповідача-1 вбачається, що позивач звернулась до Селидівського об`єднаного управління ПФУ в Донецькій області із заявою про поновлення пенсії 28.07.2021. На той час згідно з даними паспорта громадянина України місце проживання позивача було зареєстроване у місті Українськ Донецької області, тобто на підконтрольній території. Позивач не вважалася внутрішньо переміщеною особою, а тому зажадати від неї надання довідки про реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи у відповідача-1 підстав не було.

Відтак невиплата позивачці відповідачем-1 пенсії з 01.10.2021 не може вважатися обгрунтованою та правомірною.

Як вже зазначалося, виплата пенсій здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів, а відтак саме відповідач-1 уповноважений законодавством виплатити пенсію позивачу як за період з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року, так і поновити нарахування та виплату пенсії з 01.10.2021 року та сплатити заборгованість.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити пенсію позивачу за період з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року, поновити нарахування та виплату пенсії з 01.10.2021 року та сплатити заборгованість.

Крім помилки в періодах невиплати, заявлені позивачкою вимоги не відповідають критерію ефективності, є юридично некоректними (дії особи не можуть виявлятися в невиплаті, оскільки вважаються активною поведінкою), а тому підлягають частковому задоволенню.

Щодо негайного виконання судового рішення суд зазначає, що відповідно до положень частини першої статті 371 КАС України рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Предметом даного спору є не стягнення з відповідачів суми пенсії, а зобов`язання поновити виплату пенсії зі сплатою заборгованості. У такому випадку спірною є не сума, а обов`язок з виплати пенсії, який має немайновий характер. У зв`язку з тим, що розмір пенсії не є спірним, він не встановлювався судом. Тому клопотання позивача про допуск рішення суду до негайного виконання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. За результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку, що спір у частині позовних вимог виник внаслідок неправильних дій обох відповідачів. А тому суд вважає за необхідне покласти судові витрати на обох відповідачів у рівних частинах.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру та враховуючи сплату позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн., судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 454,00 грн. (50% сплаченого судового збору), а саме 227,00 грн. з кожного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) виплатити пенсію ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 01.06.2016 року по 31.05.2021 року, продовжити виплату пенсії з 01.10.2021 року та сплатити заборгованість.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) (, місцезнаходження:м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 03 лютого 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.