Справа № 260/8142/21
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 січня 2023 рокум. Ужгород№ 260/8142/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судових засідань Гавій Л.В.

за участі представників

стягувача: Цап І.Ю.

боржника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Ужгородської міської ради про поворот виконання рішення у справі № 260/8142/21, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 січня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу в повному обсязі складено 01 лютого 2023 року.

В провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 260/8142/21 за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням суду від 08.06.2022 року позовні вимоги задоволено в частині визнання протиправним та скасування Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 532 від 29.11.2021 року Про виконання рішення суду частково - в частині включення ОСОБА_2 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою); визнання протиправним та скасування Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року Про звільнення ОСОБА_2 ; поновлення ОСОБА_2 на займаній на час звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради, з 8.12.2020 року та стягнення із Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2021 року по 08.06.2022 року, в розмірі 455191,92 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн. звернуто до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 року у справі № 260/8142/21 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в частині визнання протиправним та скасування Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року Про звільнення ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05.01.2023 року до суду надійшла заява боржника, Ужгородської міської ради, про поворот виконання судового рішення, якою просить допустити поворот виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 року в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн. та зобов`язати ОСОБА_2 повернути кошти у розмірі 30903,72 грн. на розрахунковий рахунок Ужгородської міської ради.

Обгрунтовуючи необхідність повороту виконання рішення у справі № 260/8142/21 в частині повернення коштів у розмірі 30903,72 грн. зазначає, що на негайне виконання рішення суду було видано розпорядження міського голови від 21.06.2022 року № 317 Про виконання рішення суду, яким ОСОБА_2 було поновлено на посаді першого заступника Ужгородського міського голови і визначено йому виплату 38389,70 грн, як стягнення середнього заробітку за один місяць. Фактична виплата позивачу з урахуванням всіх загальнообов`язкових відрахувань становила 30903,72 грн.

Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 року у справі № 260/8142/21, за результатами розгляду апеляційної скарги Ужгородської міської ради вищезазначене рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 року у справі № 260/8142/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Відповідно до постанови, визнано протиправним та скасовано рішення ХІІІ сесії VIII скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року Про звільнення ОСОБА_2 та у задоволенні решти позовних вимог, в тому числі стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Відповідно, в даній постанові зазначено, що враховуючи правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22), заперечують право на позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відсутнє поняття прогул в правовій ситуації, що охоплена предметом судового спору.

У ОСОБА_2 наразі відсутні правові підстави для утримання коштів які йому були виплачені в якості заробітної плати але згідно висновків суду апеляційної інстанції, не підпадають під її ознаки і відповідно на вказані кошти не поширюється правове регулювання, передбачене статтею 381 КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що Позивач працював і був звільненим на час виконання діяльності у складі виконавчого комітету Ужгородської міської ради VII скликання і тому права отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу не має тому що виконавчий комітет Ужгородської міської ради VII скликання припинив свої повноваження 08.12.2020 року у зв`язку з формуванням виконавчого комітету Ужгородської міської ради VIII скликання.

Судове засідання для розгляду вказаної заяви призначено на 27.01.2023 року, у яке прибули представники боржника та стягувача.

Суд, дослідивши доводи заяви, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява про поворот виконання судового рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем. (ст. 380 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КАС України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ч. 7 ст. 380 КАС України якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд звертає увагу, що поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2011 року у справі №13-рп/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Визначальним під час розгляду заяви про поворот виконання рішення є з`ясування порушення скасованим судовим рішенням права сторін та чи виконано рішення суду, що призвело до порушення прав, які потребують відновлення у судовому порядку. При повороті виконання рішення вчиняються дії, які покликані повернути стан речей до виконання рішення суду.

Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Таким чином, вирішальною підставою для здійснення повороту судового рішення є скасування чи зміна вищестоящим судом вже виконаних постанов чи рішень суду, а також реалізація скасованого рішення суду внаслідок одержання стороною майна.

Водночас, аналіз приписів ст. 380 КАС України дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про поворот виконання судового рішення суд має право здійснити такий поворот лише в межах судового рішення (його резолютивної частини), за яким відбулось стягнення, тобто в межах стягнутих сум.

Водночас, відповідно до ст. 381 КАС України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Отже, згідно з цією нормою, не допускається поворот виконання судових рішень у вище зазначеній категорії справ за винятком випадків повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданням підроблених документах. Тобто, якщо особа добросовісно одержувала за скасованим чи зміненим в подальшому судовим рішенням певні виплати, то вона не повинна повертати ці кошти чи надміру одержані кошти. З набранням законної сили новим судовим рішенням вона лише втрачає право на одержання подальших виплат або зберігає це право щодо виплат у меншому розмірі.

Суд зазначає, що у зазначених категоріях адміністративних справ може відбутися поворот виконання у випадках, якщо рішення суду прийнято з урахуванням недобросовісної поведінки позивача (стягувача), а не порушень з боку суду. Тому, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, суд повинен допустити поворот виконання.

Така ж правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 2а-9320/11/0308, від 22.08.2019 року у справі № 9557/10/1570, від 24.09.2020 року у справі № 818/678/17.

Також суд, у силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.07.2020 року у справі № 757/34139/18-ц, від 12.02.2020 року у справі № 369/7704/18, від 08.04.2020 року у справі № 760/408/19.

У вказаних постановах Верховний Суд зробив висновок про те, що чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконання судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Таким чином, самої лише обставини щодо скасування судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 року у справі № 260/8142/21 є не достатнім для стягнення з позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахованого йому за рішенням суду.

З твердження представника Ужгородської міської ради, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а, відтак, підлягає поверненню відповідачу, суд не погоджується з огляду на наступне.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій - має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати. Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Вказана позиція суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19.

З огляду на визнання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за змістом заробітною платою - суд звертає увагу, що в силу положень ст. 381 КАС України поворот виконання рішення про стягнення середнього заробітку можливий лише у випадку, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Доказів надання позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документів, які слугували скасуванню рішення від 08.06.2022 року, відповідач суду не надав.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 380 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Ужгородської міської ради про поворот виконання рішення у справі № 260/8142/21 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.І. Рейті