Справа № 460/10784/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/10784/21 пров. № А/857/13562/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника позивача Ольховця В.П.,

представників відповідача Кобилянського О.В.,

Мамася М.О.,

представника третьої особи

Міністерства оборони України Мазура Д.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління розвідки Міністерства оборони України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління розвідки Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення 12:40:18,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 10 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління розвідки Міністерства оборони України, в якому просив: визнати протиправною відмову у придбанні житлового приміщення у місті Рівне та передачі його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання у постійне користування йому та членам його сім`ї, які перебувають під № 1 у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 ; зобов`язати придбати житлове приміщення у місті Рівне відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів його сім`ї та передати його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання у постійне користування йому та членам його сім`ї, які перебувають під № 1 у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2008 року № 218 його було виключено зі списків особового складу частини у зв`язку із звільненням з військової служби у запас. З 29 листопада 2006 року він та члени його сім`ї перебувають у загальній черзі на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у Військовій частині НОМЕР_1 , з 29 листопада 2006 року перебувають у списках осіб, що користуються правом першочергового одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 під № 1, з 21 листопада 2008 року перебувають у списках осіб, що користуються правом позачергового одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 під № 1. Вказує, що у зв`язку з тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 з 29 листопада 2006 року не розглядалось питання забезпечення житловим приміщення для постійного проживання позивача та членів його сім`ї, а вони перебувають під № 1 у списках осіб, що користуються правом позачергового (першочергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 , у травні 2021 року він звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитом на отримання публічної інформації. Військовою частиною НОМЕР_1 на його запит надано відповідь від 28 травня 2021 року № 331, у якій зазначено, що він разом із членами сім`ї перебувають на обліку у Рівненському гарнізоні, та з питань забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання йому потрібно звертатись на адресу Рівненської КЕЧ. Вважаючи відповідь військової частини НОМЕР_1 такою, що не узгоджується з законодавством, 04 червня 2021 року він звернувся із заявою до начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України, у якій просив забезпечити виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та придбати житлове приміщення у місті Рівне, після чого передати його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання його у постійне користування йому та членам його сім`ї, оскільки вони перебувають у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 під № 1. Зазначає, що 30 червня 2021 року на його адресу надійшла відповідь відповідача від 23 червня 2021 року № 222/7Д/1324, у якій вказано, що, враховуючи діючий порядок забезпечення військовослужбовців, звільнених з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, підстав для задоволення заяви на теперішній час немає.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі № 460/10784/21.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 460/10784/21 та направлено справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року клопотання позивача про залучення третіх осіб задоволено. Залучено Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 до участі в адміністративній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано відмову Головного управління розвідки Міністерства оборони України у придбанні житлового приміщення у місті Рівне та передачі його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання у постійне користування підполковнику запасу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, які перебувають під № 1 у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 - протиправною. Зобов`язано Головне управління розвідки Міністерства оборони України придбати житлове приміщення у місті Рівне відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів сім`ї ОСОБА_1 та передати його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання у постійне користування підполковнику запасу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, які перебувають під № 1 у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що існуючий в державі порядок забезпечення військовослужбовців, у тому числі звільнених з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, дозволяє відповідачу забезпечити позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання, а тому рішення відповідача, викладене у відповіді від 23 червня 2021 року № 222/7Д/1324 не відповідає вимогам законодавства. Відповідач, як головний розпорядник бюджетних коштів, наділений відповідно до законодавства повноваженнями та коштами на придбання житлових приміщень для постійного проживання, у тому числі і для позивача та членів його сім`ї, які перебувають під № 1 у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 . Доводи відповідача про те, що позивач не відноситься до військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України є неприйнятними. Відповідачем під час розгляду справи, не наведено обґрунтувань прийнятому ним рішенню за результатами розгляду заяви позивача. Тому суд першої інстанції погодився з тим, що оскільки позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка підпорядковується Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України і знаходиться на його фінансовому забезпеченні, то позивач має бути забезпечений житловим приміщенням саме за рахунок Головного управління розвідки Міністерства оборони України, який є розпорядником бюджетних коштів за програмою кваліфікації видатків «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління розвідки Міністерства оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що механізм та порядок забезпечення військослужбовців Збройних Сил України житлом для постійного проживання регулюється Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями № 1081, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року. Вказує, що відповідно до наявної у нього інформації, позивач станом на 01 січня 2022 року перебуває у списку загальної черги військовослужбовців Рівненського гарнізону під № НОМЕР_2 , у списку першочергової черги військовослужбовців Рівненського гарнізону під № НОМЕР_3 , а у списку позачергової черги військовослужбовців Рівненського гарнізону під № 18. Звертає увагу на те, що забезпечення позивача житловим приміщенням для постійного проживання повинно відбуватись за рахунок коштів Міністерства оборони України, оскільки позивач не був співробітником розвідувального органу. Вказує,що Військова частина НОМЕР_1 не входить до складу розвідувального органу України, про що підготовлено відповідний витяг з довідки.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач в апеляційній скарзі перекладає свій обов`язок щодо забезпечення позивача житловим приміщенням на Міністерство оборони України, яке здійснює забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України за рахунок відповідної бюджетної програми. Вказує, що оскільки позивач перебуває під № 1 у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 , то він має бути забезпечений житловим приміщенням саме відповідачем, а не Міністерством оборони по черзі у Рівненському гарнізоні. Звертає увагу на те, що Військова частина НОМЕР_1 є підпорядкованою Військовій частині НОМЕР_4 та знаходиться на її повному фінансовому забезпеченні, а Військова частина НОМЕР_4 , в свою чергу, є розпорядником бюджетних коштів, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Представниками відповідача подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що Головне управління розвідки Міністерства оборони не порушило прав позивача, оскільки згідно з Порядком № 1081 та Інструкцією № 380, до його компетенції не входить первинний розподіл житлового приміщення та передача його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 , як того вимагає позивач. Вказано, що аргументи позивача про те, що відповідачеві виділяється фінансування з Держбюджету для забезпечення потреб розвідувальних органів, не спростовують необхідності дотримання процедури розподілу жилих приміщень для військовослужбовців, яка є єдиною для Збройних Сил України і міститься у вищезгаданих Порядку та Інструкції. Звернуто увагу на те, що оскаржуваний лист від 23 червня 2021 року не має ознак офіційного рішення про відмову у вчиненні певної дії, а лише констатує, що на підставі існуючого Порядку підстав для задоволення заяви позивача саме відповідачем немає.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликались на доводи в ній викладені.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства оборони України підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 явку повноважного представника у судове засідання не забезпечила, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника Міністерства оборони України, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, пояснень представників відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 09 вересня 2008 року № 0169 підполковника ОСОБА_1 , заступника командира частини з озброєння начальника технічної частини, звільнено з військової служби у запас за пунктом « 63» підпункту «в» (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2008 року № 218, ОСОБА_1 08 жовтня 2008 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (т.1., а.с.69а).

Позивач з 29 листопада 2006 року перебуває у загальній черзі на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі Облік) у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно витягу з протоколу № 10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 листопада 2006 року підполковника ОСОБА_1 включено в списки військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання жилих приміщень з 29 листопада 2006 року на підставі п.п. 4.3. п. 4 наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року (т.1, а.с.69д).

Згідно витягу з протоколу № 11 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 листопада 2008 року підполковника ОСОБА_1 включено в списки військовослужбовців, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень з 21 листопада 2008 року на підставі п.п. 7 п. 46 Правил обліку громадян, п.п. 3.10 п. 3 та п.п. 4.2. п. 4 наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року (т.1, а.с.69е).

14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати наступну інформацію: 1. Чи перебуває він та члени його сім`ї на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі Облік) у Військовій частині НОМЕР_1 ? Надати витяг з протоколу житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 . 2. У разі перебування його та членів його сім`ї на обліку, якою датою вони зараховані на облік у Військовій частині НОМЕР_1 ? 3. Під яким номером перебувають у списках військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання у загальній черзі, та у списках осіб, що користуються правом першочергового одержання житлових приміщень (далі Списки)? Надати витяги зі списків. 4. Чи отримували військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 (крім військового містечка) житлові приміщення для постійного проживання, службові житлові приміщення у період з 2014 року по 2021 рік включно? 5. У разі отримання військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 (крім військового містечка) житлових приміщень для постійного проживання, службових житлових приміщень, яким органом військового управління чи органом державної влади вони були придбані (збудовані) та до якого житлового фонду вони належать? 6. За рахунок житлового фонду, якого органу військового управляння чи органу державної влади, здійснюється забезпечення житловими приміщеннями для постійного проживання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , звільнених у запас або відставку, що перебувають на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 ? Якими нормативно-правовими актами чи рішеннями це визначено? 7. За рахунок коштів якого органу військового управління чи органу державної влади, здійснюється забезпечення житловими приміщеннями для постійного проживання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , звільнених у запас або відставку, що перебувають на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 ? Якими нормативно-правовими актами чи рішеннями це визначено? 8. Яка кількість житлових приміщень для постійного проживання у місті Рівне (крім військового містечка) була розподілена житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 після зарахування мене на облік? Інформацію надати по рокам. 9. Які дії у період з 2017 року по 2021 рік включно, здійснювалися військовою частиною НОМЕР_1 щодо вирішення питання забезпечення житловими приміщеннями для постійного проживання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , звільнених у запас або відставку, що перебувають на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 ? Надати завірені копії підтверджуючих документів.

Військовою частиною НОМЕР_1 на запит надано відповідь від 28 травня 2021 року № 331, у якій зазначено, що позивач разом з членами сім`ї перебуває на обліку у Рівненському гарнізоні, з питань забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання йому потрібно звертатись на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з питань забезпечення службовими житловими приміщеннями потрібно звертатись до Військової частини НОМЕР_4 . Вказано, що військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 (крім військового містечка) у вказаний період не отримували від Рівненської КЕЧ житлових приміщень для постійного проживання та службових житлових приміщень. Зазначено, що в 2019 році було отримано 7 службових приміщень, які були придбані за рахунок Військової частини НОМЕР_4 та належать до фонду службового житла Військової частини НОМЕР_4 . Житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 протягом вказаного періоду розподіл житлових приміщень для постійного проживання у місті Рівне (крім військового містечка) не здійснювався (т.1, а.с. 69б).

04 червня 2021 року позивач звернувся із заявою до начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України, у якій просив забезпечити виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та придбати житлове приміщення у місті Рівне, після чого передати його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання його у постійне користування йому та членам його сім`ї, оскільки вони перебувають у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 під № 1. Вказав, що на Військову частину НОМЕР_4 , як розвідувальний орган Міністерства оборони України, покладено фінансове забезпечення витрат по Закону № 2011-ХІІ, у тому числі щодо забезпечення житловими приміщеннями для постійного проживання військовослужбовців звільнених з військової служби, які залишені на обліку у військовій частині до отримання житлового приміщення (т.1, а.с.69є-69ж).

Відповідачем за результатами опрацювання заяви надано відповідь від 23 червня 2021 року № 222/7Д/1324, у якій повідомлено, що порядок надання житлових приміщень для постійного проживання, який на сьогодні є чинним і єдиним для всіх військовослужбовців Збройних Сил України (у тому числі звільнених з військової служби в запас або у відставку), здійснюється відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 та Інструкції з організації забезпечення військовслужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № від 31 липня 2018 року № 380. Зазначено, що у Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України триває робота щодо імплементації Закону України «Про розвідку», в тому числі щодо розроблення та видання нормативно-правових актів з питань формування житлового фонду та забезпечення житлом. Вказано, що враховуючи діючий порядок забезпечення військовослужбовців, звільнених з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, підстав для задоволення заяви позивача теперішній час не має (т.1., а.с.69з-69и).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон № 2011-XII).

Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 9 статті 12 Закону № 2011-XII військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або, якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 р. № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок № 1081).

Пунктом 1 Порядку № 1081, визначено, що цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Військовослужбовці зараховуються на облік згідно рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.(пункт 24 Порядку № 1081).

Пунктом 29 Порядку № 1081 передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно з пунктом 32 Порядку № 1081, військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Проаналізувавши норму статті 12 Закону № 2011-XII та вимоги Порядку № 1081, суд першої інстанції прийшов до висновку, що існуючий в державі порядок забезпечення військовослужбовців, у тому числі звільнених з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, дозволяє відповідачу забезпечити позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання, а тому рішення відповідача, викладене у відповіді від 23 червня 2021 року № 222/7Д/1324, не відповідає вимогами законодавства.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Порядок № 1081 структурно складається із таких розділів: «Загальна частина», «Надання службових житлових приміщень», «Облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання».

У заяві від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 просив начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України забезпечити виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та придбати житлове приміщення у місті Рівне, після чого передати його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання його у постійне користування позивачу та членам його сім`ї, оскільки вони перебувають у списках осіб, що користуються правом першочергового (позачергового) одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 під № 1.

Проаналізувавши зміст та структуру Порядку № 1081, колегія суддів зазначає, що положення розділу «Облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання» стосуються обліку усіх категорій військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та надання житлових приміщень для постійного проживання. Вказаний розділ не встановлює окремого порядку обліку військовослужбовців розвідувальних органів, які потребують надання житлових приміщень для постійного проживання.

Так, згідно з абзацом другим пункту 12 розділу «Надання службових житлових приміщень» Порядку № 1081 військовослужбовцям розвідувальних органів службові житлові приміщення надаються за рішенням керівників цих органів.

Таким чином, необгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що вимоги Порядку № 1081 самі по собі дозволяють відповідачу забезпечити позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням саме для постійного проживання.

Помилковим такий висновок є і тому, що для військовослужбовців розвідувальних органів Порядком № 1081 передбачено лише окремий порядок надання службових приміщень.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 29 листопада 2006 року перебуває у загальній черзі на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно витягу з протоколу № 10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 листопада 2006 року підполковника ОСОБА_1 включено в списки військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання жилих приміщень з 29 листопада 2006 року на підставі п.п. 4.3. п. 4 наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року (т.1, а.с.69д).

Згідно витягу з протоколу № 11 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 листопада 2008 року підполковника ОСОБА_1 включено в списки військовослужбовців, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень з 21 листопада 2008 року на підставі п.п. 7 п. 46 Правил обліку громадян, п.п. 3.10 п. 3 та п.п. 4.2. п. 4 наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року (т.1, а.с.69е).

Із вищевказаних витягів з протоколів житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 слідує, що включення ОСОБА_1 у списки осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень у Військовій частині НОМЕР_1 відбулось на підставі п.п. 4.3. п. 4 та п.п. 3.10 п. 3 та п.п. 4.2 п. 4 наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, яким затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень.

Колегія суддів зазначає, що на момент звернення позивача із заявою до Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень втратила чинність, а чинною була Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року (далі Інструкція № 380).

Пунктом 4 наказу Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року встановлено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.

Таким чином, у спірних правовідносинах, окрім Порядку № 1081, слід застосовувати також Інструкцію № 380.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 Інструкції № 380 ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 380 всі жилі приміщення розподіляються між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ в пропорційному співвідношенні, залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

Розподіл службових жилих приміщень (службової жилої площі) військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 та членам їх сімей, підпорядкованих їй військових частин, установ, організацій та військових навчальних закладів здійснюється командиром військової частини НОМЕР_4 з фондів цієї військової частини.

Із вищенаведеного слідує, що первинний розподіл житлових приміщень для постійного проживання військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та членів їх сімей, здійснюється саме Міністерством оборони України в особі заступника Міністра оборони України, а командир військової частини НОМЕР_4 (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) здійснює лише розподіл службових жилих приміщень (службової жилої площі) військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 та членам їх сімей, підпорядкованих їй військових частин, установ, організацій та військових навчальних закладів.

Відповідно до пунктів 4-7 Розділу ІІІ Інструкції № 380 після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень ГКЕУ доводить його у встановленому порядку за підпорядкованістю до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до місцезнаходження житла.

Начальник КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району невідкладно доводить затверджений розподіл жилих приміщень до начальника гарнізону.

Начальник гарнізону відповідно до затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень: протягом п`яти робочих днів за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подає клопотання до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради про включення житлових приміщень до числа службового житла; протягом десяти робочих днів за пропозицією житлової комісії гарнізону, яка щороку утворюється наказом начальника гарнізону з представників військових частин гарнізону для розподілу житлової площі в гарнізоні, приймає рішення та затверджує розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону, про що видає відповідний наказ.

Наказ начальника гарнізону про розподіл жилих приміщень між військовими частинами невідкладно доводиться до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

Житлова комісія військової частини (об`єднаної) житлової комісії відповідно до наказу начальника гарнізону про розподіл житлової площі між військовими частинами протягом п`яти робочих днів приймає рішення, яке оформлюється протоколом (додаток 4), та подає його командиру військової частини відповідно до вимог цієї Інструкції про: надання службових житлових приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей; надання жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей для постійного проживання згідно з чергою у військовій частині, яка визначається часом перебування на обліку.

Враховуючи вищенаведені положення, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не порушено прав позивача, оскільки згідно з вищевказаними нормами, до компетенції командира військової частини НОМЕР_4 не входить первинний розподіл житлового приміщення для постійного проживання та передача його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 , про що просив позивач.

Доводи позивача про те, що відповідачеві виділяється фінансування з Держбюджету для забезпечення потреб розвідувальних органів, не спростовують вищенаведені висновки щодо процедури розподілу жилих приміщень, яка передбачена Інструкцією № 380.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 2011-XII фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Закону України № 912-ІХ від 17 вересня 2020 року «Про розвідку» (далі Закон № 912-ІХ) визначено, що розвідувальними органами є, у тому числі і розвідувальний орган Міністерства оборони України.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 22 вересня 2020 року № 346 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 01 серпня 2022 року № 207) «Питання Міністерства оборони України» Головне управління розвідки Міністертства оборони України є структурним підрозділом Міністерства оборони України.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України № 912-ІХ керівники центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких функціонують розвідувальні органи, створюють необхідні умови для їх функціонування, спрямовують та координують їх діяльність у порядку, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом та положеннями про відповідні розвідувальні органи.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 912-ІХ фінансування та матеріально-технічне забезпечення розвідувальних органів здійснюються за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом, та інших джерел, не заборонених законом.

Посилання суду першої інстанції на рішення Рахункової палати України від 12 червня 2018 року № 14-1 «Про розгляд Звіту про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету, виділених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України» є безпідставними, осклільки цей документ не є нормативно-правовим актом, містить лише пропозицію забезпечення ведення обліку військовслужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України (а не підпорядкованих військових частин), містить посилання на Закон України «Про розвідувальні органи України», який станом на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність.

Разом з тим, вказаний звіт підтверджує, що забезпечення житлом військовослужбовців повинно здійнюватись у порядку, визначеному Міноборони.

Отже, вищевказане підтверджує правомірність забезпечення військовослужбовців ГУР МО України жилими приміщеннями для постійного проживання за рахунок видатків Міністерства оборони України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розділом VII Інструкції № 380 детально регламентовано процедуру надання житлових приміщень для постійного користування.

Згідно з пунктом 2 розділу VII Інструкції № 380 особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

Відповідно до пунктів 3-7 розділу VII Інструкції № 380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.

Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.

Проаналізувавши норми розділу VII Інструкції № 380, які стосуються надання житлових приміщень для постійного проживання, колегія суддів зазначає, що для того, щоб житлове приміщення було розподілено (надано в постійне користування) саме позивачу, необхідно виконати всі вимоги Порядку та Інструкції № 380, рішення по яким приймається житловою комісією військової частини, командиром військової частини, КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, комісії з контролю, заступником Міністра оборони України.

Проте, в порушення вищевказаних норм, суд першої інстанції фактично замінив усіх вказаних суб`єктів, наділених повноваженнями здійснювати забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями та помилково зобов`язав відповідача придбати житло та передати його на розподіл до Військової частини НОМЕР_1 для надання у постійне користування позивачеві та членам його сім`ї.

Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, лист заступника начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 23 червня 2021 року № 222/78/1324 не має ознак офіційного рішення про відмову у вчиненні певної дії, а лише констатує, що на підставі існуючого порядку підстав для задоволення заяви позивача немає.

У вказаному листі повідомлено позивача про те, що порядок надання житлових приміщень для постійного проживання, який на сьогодні є чинним і єдиним для всіх військовослужбовців Збройних Сил України (у тому числі звільнених з військової служби в запас або у відставку), здійснюється відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 та Інструкції з організації забезпечення військовслужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № від 31 липня 2018 року № 380. Зазначено, що у Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України триває робота щодо імплементації Закону України «Про розвідку», в тому числі щодо розроблення та видання нормативно-правових актів з питань формування житлового фонду та забезпечення житлом. Вказано, що враховуючи діючий порядок забезпечення військовослужбовців, звільнених з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, підстав для задоволення заяви позивача теперішній час не має (т.1., а.с.69з-69и).

Проте, як зазначалось вище, до повноважень ГУР Міністерства оборони України не входить придбання та передача житла для постійного проживання військовослужбовців, тим більше для потреб конкретно позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління розвідки Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі № 460/10784/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 01 лютого 2023 року