Справа № 338/1331/22
Суддя: Шишко О. А.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1331/22

01 лютого 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інспектор СРПП відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняк Віталій Васильович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інспектор СРПП відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняк Віталій Васильович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6254536 від 06 грудня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн., а також закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою інспектора поліції про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6254536 від 06 грудня 2022 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Винесену постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що у постанові зазначено, що він 06 грудня 2022 року о 13 год 50 хв в м. Івано-Франківську на вул. Калуське шосе він керував транспортним засобом марки «Opel Frontera», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Вважає, що факти, викладені у постанові не відповідають обставинам справи та діючим нормам законодавства, тому постанову вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не керував транспортним засобом, та не здійснював рух на ньому як водій. Зазначив, що дійсно 06 грудня 2022 року разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на автомобілі марки «Opel Frontera», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить його батьку, їхали з с. Павлівка Тисменицької ОТГ в напрямку авторинку, автомобілем керував ОСОБА_3 . Перед виїздом на автодорогу Івано-Франківськ-Калуш ОСОБА_3 зупинився, оскільки вийшли з ладу датчики приладів на панелі управління. Спочатку він сів на місце водія, щоб з`ясувати причину поломки, а потім вийшов з салону автомобіля та направився до заднього пасажирського місця за інструментами. В цей час до них під`їхав автомобіль працівників поліції, які запропонували надати документи на право керування транспортним засобом та технічний паспорт. Він повідомив, що водієм транспортного засобу є ОСОБА_3 , а він перебуває в якості пасажира. Встановивши його дані, інспектор поліції, нехтуючи обов`язками, визначеними КУпАП щодо встановлення фактичних обставин справи виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Постанова була винесена інспектором без визначеного порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, без наявності будь-яких ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Крім того вказав, що працівником поліції порушено порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення, зокрема не роз`яснено його права, не надано можливості скористатися правовою допомогою адвоката, а також не враховано його доводи, заперечення та пояснення свідків. Оскільки він правил дорожнього руху не порушував, то вважає, що працівник поліції незаконно виніс щодо нього постанову та наклав адміністративне стягнення, а тому оскаржувана постанова про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

04 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника ГУНП в Івано-Франківській області, в якому останній просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що 06 грудня 2022 року о 13 год 50 хв під час патрулювання та виконання своїх службових обов`язків поліцейський СРПП Нагорняк В.В. встановив, що водій транспортного засобу марки «Opel Frontera», д.н.з. НОМЕР_1 , керував автомобілем, будучи позбавленим керування транспортним засобом за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що згідно з ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення. Постановою Богородчанського районного суду від 19 липня 2022 року позивача було позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Факт керування позивачем автомобілем підтверджується відеофіксацією відеореєстратора службового автомобіля, де чітко видно як водій ОСОБА_1 під час зупинки виходить із водійського сидіння, обходить транспортний засіб та відкриває пасажирську дверку. Поліцейський належним чином представився водію, проінформував його про порушення ПДР, зафіксував факт порушення ПДР України та попросив пред`явити посвідчення водія й інші необхідні документи. Встановивши факт вчинення правопорушення, та те, що позивач винен у його вчиненні, роз`яснивши ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, 63 Конституції України, заслухавши його пояснення, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, працівник поліції розглянув справу відповідно до вимог чинного законодавства. За результатами розгляду справи інспектор виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6254536, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Зміст постанови було оголошено позивачу, від отримання її копії останній відмовився, про що була зроблена відмітка. Вважає, що постанова винесена працівником поліції в межах його компетенції, з її змісту можна чітко встановити зміст прийнятого ним рішення. З огляду на викладене, посилаючись на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 9, 121, 222, 251, 252, 258, 283 КУпАП, ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", п. 2.9 "в", 31.6 "б" ПДР України, ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та провадження у справі закрити. Вказав, що не керував автомобілем і що за кермом був інший водій. Працівник поліції не взяв до уваги його заперечення і без будь-яких доказів його вини виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. Вважає, що зазначена постанова винесена з порушенням вимог законодавства.

Представник відповідача, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився.

Третя особа - інспектор СРПП відділення поліції №1 (смт. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняк В.В., в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КУпАП, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши позивача, показання свідків, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пунктами 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, що полягають, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, зокрема, ч. 4 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП).

Згідно з ч. 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, з огляду на зміст п. 1 ст. 247 КУпАП.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, працівники поліції з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення можуть застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Застосування таких, порядок зберігання, видачі, приймання, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, чітко регламентовано даною Інструкцією.

Так, відповідно до п.4, 5 розділу ІІ Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється як правило на його форменому одязі. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Така ж вимога відповідно до розділу ІІІ у п.2 Інструкції встановлена і щодо застосування відеореєстраторів , встановлених на службових транспортних засобах.

Розділом VІІ Інструкції передбачено, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна системної дати та часу, примусове виключення відеореєстрторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6254536 від 06 грудня 2022 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що 06 грудня 2022 року о 13 год 50 хв в м. Івано-Франківську на вул. Калуське шосе керував транспортним засобом марки «Opel Frontera», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортним засобом, а саме був позбавлений права керувати транспортним засобом Богородчанським районним судом в Івано-Франківській області постановою від 19 липня 2022 року.

Суд вважає, що оспорювана постанова не відповідає вимогам ст.283, 251 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку, проте посилання на жоден з цих доказів у оскаржуваній постанові немає.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Однак, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, на обґрунтування правомірності винесеної поліцейським Нагорняком В.В. постанови.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив. що працює разом із позивачем. 06 грудня 2022 року вони поверталися з роботи. Оскільки ОСОБА_1 позбавлений права керувати транспортними засобами, то автомобілем, який належить батьку ОСОБА_1 , постійно керує він. Того дня разом з ними у автомобілі їхав ОСОБА_2 . Під час руху вийшла з ладу панель приладів і вони змушені були зупинитись. З метою усунути несправності, ОСОБА_1 сів на водійське місце та намагався встановити причину несправностей. Коли ОСОБА_1 виходив з автомобіля щоб взяти необхідні інструменти, до них під`їхали працівники поліції. Він намагався пояснити, що керував автомобілем він, а не ОСОБА_1 , однак його пояснення до уваги працівники поліції не взяли.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтвердив, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

Як доказ правомірності постанови ЕАР №6254536 від 06 грудня 2022 року представником відповідача долучено диск з відеофайлом з місця події. З переглянутого судом відеозапису видно, що автомобіль марки «Opel Frontera» стоїть на обочині. Інших об"єктивних доказів, які б підтверджували факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 суду не надано. Пояснення ОСОБА_1 про те, що він сів на водійське сидіння щоб полагодити палель приладів, відповідачем не спростовано. Крім того, відповідачем не надано відеодоказів розгляду адмінстративної справи, в зв"язку із чим неможливо перевірити, чи вжив працівник поліції усіх заходів (в тому числі щодо допиту свідків, які були присутні в автомобілі) для встановлення дійсних обставин справи.

Під час перегляду відеозапису судом не знайдено фактів на підтвердження керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

З огляду на вищевказані факти, суд приходить до висновку, що викладені відносно позивача у постанові обставини про те, що він керував автомобілем спростовуються його поясненнями, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які в сукупності з іншими дослідженими доказами сумнівів у їх достовірності не викликають.

Відповідачем не спростовано доводів позивача та свідків про те, що автомобілем керував ОСОБА_3 .

З огляду на наведене, суд вважає, що вина позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечними доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20 вересня 2012 року, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП суд розглядає дану категорію справ у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та наділений повноваженнями згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, скасувати постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд приходить до переконання, що постанову серії ЕАР №6254536 від 06 грудня 2022 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 139, 242 - 246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інспектор СРПП відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняк Віталій Васильович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,- задовольнити.

Постанову серії ЕАР №6254536 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 06 грудня 2022 року СРПП відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняком Віталієм Васильовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень, скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий О. А. Шишко