Справа № 356/403/22
Суддя: Дудар Т. В.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/403/22
№ провадження 2-а/356/2/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.23 року Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Дудар Т.В.,

за участю секретаря Харченко Ж.В.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача Милової Р.С., Савонік Д.В.

представника третьої особи Савонік Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2022 позивач безпідставно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП інспектором Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Панасюк О.С. ОСОБА_1 не згоден зі встановленими фактичними обставинами та висновками, зазначеними в оскаржуваній постанові, виходячи з таких підстав. Всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками поліції його було зупинено безпідставно, а, отже, незаконно, доказів зворотного, як стверджує позивач, в матеріалах справи не міститься. Таким чином, всі можливі докази отримані поліцейськими в результаті їх незаконних дій та рішень, є недопустимими, адже отримані з порушенням вимог Закону. Так, після зупинки транспортного засобу поліцейський повідомив позивачу, що в автомобілі не працює стоп-сигнал та запропонував пред`явити водійське посвідчення. Відразу надавши своє посвідчення водія і заперечивши факт несправності стоп-сигналу, ОСОБА_1 поцікавився у працівника поліції про причину зупинки. Коли отримав відповідь про те, що без причини право зупиняти транспортні засоби працівникам поліції надає Закон України «Про правовий режим воєнного стану», позивач висловив свої заперечення з приводу неправильного розуміння Закону працівниками поліції, оскільки даний Закон не регулює повноваження працівників поліції, на відміну від спеціального Закону України «Про Національну поліцію».

На таке зауваження ОСОБА_1 , працівник поліції почав грубити і висловлювати позивачу свої претензії з приводу того, що останній невчасно пред`явив йому свої документи, що насправді суперечить дійсним обставинам справи.

ОСОБА_1 вказує, що він заперечує факт вчинення правопорушення, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та спростувати позицію позивача.

Всупереч цьому належних доказів того, що ОСОБА_1 не надав працівнику поліції своє водійське посвідчення, як пояснення свідків, інформація з технічних засобів, зафіксованих не в автоматичному режимі, - відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Висновок службових осіб Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції щодо нібито порушення позивачем вимог п.п. 2.4 а) ПДР є безпідставним, а отже, незаконним, оскільки не ґрунтується на будь-яких належних та допустимих доказах на підтвердження правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки формулювання і рішення лише адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення.

Відтак, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР № 5986587 від 06.10.2022, винесену інспектором Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Панасюк О.С. та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стягнути з Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1026,20 грн, із яких 526,20 грн судовий збір та 500 грн. витрати на правову допомогу.

У порядку ст. 162 КАС України відповідач подав відзив на позовну заяву.

Так, у відзиві представник відповідача вказав, що, ознайомившись із змістом позовної заяви та доданих до неї документів, представник вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі з таких причин. На відеозаписі зафіксовано як позивач особисто керував транспортним засобом та на вимогу поліцейського зупинився. При спілкуванні, на неодноразову вимогу поліцейського позивач не пред`явив документи, зазначені в пункті 2.4 а ПДР. Окрім цього, позивач декілька разів повідомляв поліцейському, що документи в нього в наявності, але він вважає зупинку незаконною. На думку позивача, з цієї підстави він не має пред`являти документи, доки поліцейський не доведе йому, що зупинка транспортного засобу була законною. Як зазначено у відзиві, таке посилання позивача на те, що він не зобов`язаний надавати на вимогу поліцейського документи а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є повністю необґрунтованими.

Представник відповідача зауважує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як зазначено у відзиві, із відео з нагрудних камер поліцейських вбачається, що позивачу було повідомлено причину зупинки, особу поліцейського, роз`яснено права та надано можливість скористатися своїми правами згідно зі ст. 268 КУпАП та згідно статті 63 Конституції України. Окремо слід звернути увагу на дотримання працівниками БПП в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП прав позивача, визначених у ст. 268 КУпАП. Поліцейський доклав максимум зусиль та створив належні умови для реалізації прав особи. Такі висновки підтверджуються доданими відеозаписами з бодікамери, якою користувалися співробітники на місці зупинки. Натомість від виконання законних вимог поліцейського про пред`явлення документів, що посвідчують особу, позивач категорично відмовлявся.

Поліцейськими за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції було встановлено особу водія (позивача), та здійснено перевірку за наявними базами. Враховуючи те, що у ст. 1 КУпАП вказано, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є окрім іншого, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Поліцейським обґрунтовано було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 7 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військове командування разом із військовими адміністраціями, зокрема, можуть із залученням органів виконавчої влади перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 № 1456 затверджено Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану. Пунктом 3 вищевказаного Порядку зазначено, що правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України Про основи національного спротиву, Про правовий режим воєнного стану, Про оборону України, Про національну безпеку України, Про Національну поліцію, Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Щодо посилань позивача про порушення його права на захист представник відповідача вказує на те, що пунктами 3,4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначено поняття «правова допомога» та «правові послуги». Так, згідно з вказаною правовою нормою, правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Тож, як вбачається, поліцейський не має змоги позбавити позивача можливості скористатись правом на правову допомогу. Санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП не передбачено адміністративного арешту, тож можливо дійти висновку, що участь адвоката не є обов`язковою. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду з питання надання поліцейським правової допомоги, яка була викладена у постанові від 03.03.2021 по справі № 466/2310/20 та постанові від 20.08.2020 по справі № 537/6086/16-а.

Представник відповідача наголошує на тому, що під час розгляду цієї справи на місці зупинки, позивач не заявляв клопотання про необхідність правової допомоги ні усно, ні письмово та не вчиняв дій, спрямованих на її отримання.

Щодо витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, у відзиві зазначено таке.

Відповідачем до позовної заяви, окрім іншого, додано квитанцію № 181206 від 29.08.2022 про сплату 500,00 грн. адвокату Семиряко О.М. за складання адміністративного позову до суду. Із вказаної квитанції неможливо встановити, якої справи вона стосується, та яка робота виконана безпосередньо адвокатом. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В той же час позовна заява складена позивачем та ним особисто підписана. В доданих документах відсутні копія Ордеру на надання правової допомоги чи копія договору про надання правової допомоги клієнту. Окрім цього, адвокат Семиряко О.М. не зазначений як учасник по справі, який уповноважений представляти інтереси позивача. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, вказано у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), заявник має право на відшкодування судових витрат та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, представник відповідача у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. Розглянути справу без участі відповідача та його представника.

24.10.2022 ухвалою Березанського міського суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було залишено без руху, надано позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків.

ОСОБА_1 наданими процесуальними правами скористався у спосіб і в строки, встановлені в ухвалі, виявлені судом недоліки позовної заяви усунув.

25.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати суддею одноособово у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Про що винесено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 05.01.2023 задоволено заяву представника відповідача Милової Р.С. та залучено Департамент патрульної поліції як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, зазначив, що не пред`явив посвідчення водія на вимогу поліцейського, оскільки у останнього не було наказу коменданта, інспектор тільки посилався на ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Тоді, коли автомобіль обклали фішками, що перешкоджало продовженню руху, змушений був пред`явити посвідчення водія.

Представник відповідача Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції і третьої особи - Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Додав, що інспектором поліції було здійснено зупинку транспортного засобу під керуванням позивача з метою здійснення превентивної діяльності щодо виявлення диверсійно-розвідувальних груп на підставі п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також з метою перевірки, чи не перебуває автомобіль в розшуку, чи не є він знаряддям вчинення злочину.

Особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 КАС України визначені ст. 268 КАС України. Так, в силу приписів ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2 ч.1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 72 КАС України).

Як визначено ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, зокрема, за частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

Судом встановлено, що 06.10.2022 інспектором 2 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області лейтенантом поліції Панасюком Олександром Сергійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5986587, відповідно до якої 06.10.2022 о 12:20:30 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений за непрацюючий стоп сигнал, в ході перевірки не надав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 а ПДР керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 11).

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу приписів статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до п.п. 2.4 а Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

В пункті 2.1 Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до абзацу другого-третього ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством; виконувати передбачені законом вимоги поліцейського. У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний: а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху; б) тримати руки в полі зору поліцейського і не виходити з транспортного засобу без дозволу; на вимогу поліцейського пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки, зокрема, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс ОСЦПВ.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану Кабінет Міністрів України 29.12.2021 виніс Постанову № 1456, якою затвердив Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.

Так, згідно з п. 5, 7 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта. Уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках: якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом; якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Аналізуючи вищевикладені правові норми у їх сукупностів, надаючи оцінку поясненням сторін, суд критично оцінює твердження позивача про незаконність його зупинки працівниками поліції 06.10.2022.

Як вбачається з долученого до відзиву відеозапису з бодікамери, закріпленої на форменому одязі патрульного, відображені на ньому події мали місце 28.08.2022, тобто, не мають відношення до предмету доказування у вказаній справі.

Як встановлено в судовому засіданні, відеозапис за 06.10.2022 відсутній у відповідача, тобто, перевірити твердження відповідача про те, що з відео з нагрудних камер поліцейських вбачається, що позивачу було повідомлено причину зупинки, особу поліцейського, роз`яснено права та надано можливість скористатися своїми правами згідно зі ст. 268 КУпАП та згідно статті 63 Конституції України, а також те, що позивач відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, суд позбавлений можливості.

Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем достатніми, належними та допустимими доказами не підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а усі сумніви щодо доведеності вини позивача в силу приписів ст. 62 Конституції України тлумачаться на його користь.

Доводи позивача, викладені у позові, не спростовані відповідачем, хоча у вказаній категорії справ в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сама ж постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведений.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було встановлено неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР № 5986587 від 06.10.2022, винесену інспектором Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Панасюк О.С.

Під час судового розгляду справи не було встановлено у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, відсутні законні підстави для надіслання справи на новий розгляд, тому постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі ч. 3 ст. 286 КАС України.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3-5 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з квитанції № 25 від 06.10.2022 за подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн (а.с. 10).

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, до позовної заяви додано квитанцію № 181208 від 06.10.2022 серії 10 ВАВ, відповідно до якої адвокат Семиряко О.М. надав правничу допомогу (складення адмін. позову) ОСОБА_1 , вартість послуги: 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок (а.с. 13).

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн та витрати на правничу допомогу 500,00 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 90, 132, 134, 268-272, 286 КАС України, ст. 7, 9, 126, 251-252, 280 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5986587 від 06.10.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок скасувати із закриттям провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Батальйон патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Р. Шухевича, 4 в м. Бориспіль Київської області.

Третя особа: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3 в м. Київ, .

Суддя Т. В. Дудар