Справа № 620/8959/22
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Чернігів Справа № 620/8959/22

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Близнюка М.М., Пилипенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 та просить:

1. Визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 ».

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь кошти утримані з його грошового забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 ».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 », щодо покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності за втрачене військове майно є безпідставним та не обгрунтованим, оскільки майно було втрачено в умовах військової агресії з боку Російської федерації, у період перебування позивача у відрядженні за межами території військової частини. Від так він не мав фізичної можливості вжити заходів до його збереження.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивач проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 на посаді командира взводу забезпечення Центру зв`язку передового пункту управління, у звані штаб-сержанта.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 » на позивача було покладено матеріальну відповідальність за втрату військового майна, яке знаходилось під його матеріальною відповідальністю.

Не погодившись з таким наказом, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу забезпечення центру зв`язку передового пункту управління.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовця покладено обов`язки знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Службові обов`язки за посадою командира взводу, яку обіймав ОСОБА_1 , визначені в статтях 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно статей 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу і зобов`язаний правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти бойову готовність озброєння і техніки взводу.

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що майно, нестача якого виявлена інвентаризаційною комісією, було отримано штаб-сержантом ОСОБА_1 згідно його заявки на підставі накладної №9 від 22.02.2021 року, яка є первинним документом бухгалтерського обліку.

Факт отримання відповідного майна під відповідальне зберігання, Позивач визнає в позовній заяві.

Відповідно до пункту 31 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року №748, відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи.

Суд критично ставиться до твердження Позивача, про те, що будучи відправленим у відрядження, він не мав можливості забезпечити належне зберігання підзвітного майна.

Факт перебування Позивача у відрядженні не означає, що він перестав бути матеріально відповідальною особою. Позивач є відповідальним за отримане ним майно протягом всього перебування майна в його розпорядженні до моменту передачі цього майна іншій посадовій особі у встановленому порядку.

Внаслідок цього, Позивач, як матеріально відповідальна особа та командир взводу, повинен забезпечити збереження виданого йому військового майна. А у разі неможливості зберегти майно, негайно доповісти про це своєму безпосередньому начальнику, відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України

Позивач стверджує, що прибувши 29.03.2022 року до м. Чернігів до військового містечка № НОМЕР_2 , він виявив пошкодження сховища №9 та пошкодження (ймовірно осколками) ПШ-2 військовий номер НОМЕР_3 , в якому він залишив для зберігання майно.

Фото, додані Позивачем до позову, свідчать лише про зовнішнє пошкодження ПШ-2 військовий номер НОМЕР_3 . Ці пошкодження жодним чином не могли призвести до нестачі майна.

Крім того, в період проведення службового розслідування штаб-сержант ОСОБА_1 знайшов та повернув частину відсутнього майна, що підтверджується поясненнями начальника служби (забезпечення пунктів управління) майора ОСОБА_2 .

Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 стверджував, що відсутність майна він виявив саме 29.03.2022 року і телефоном доповів про це своєму начальнику старшому лейтенанту ОСОБА_3 . Але вказані обставини не були підтверджені в ході проведення службового розслідування і не доведені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

В порушення частини 1 статті 8 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" ОСОБА_1 не здійснив жодної письмової доповіді про нібито виявлену ним відсутність майна.

Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що проведеним службовим розслідуванням обгрунтовано було встановлено, що саме ОСОБА_1 , як матеріально відповідальна особа, отримавши згідно накладної №9 від 22.02.2021 року військове майно, внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків по збереженню виданого військового майна та порушення абзацу 6 статті 11, статті 16, статті 119, абзацу 5 статті 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не зберіг передане йому під звіт державне майно, що і стало підставою для притягнення його до матеріальної відповідальності.

Від так, при виданні оскаржуваного наказу №24 від 23.07.2022 "Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 " військовою частиною НОМЕР_1 були дотримані вимоги, передбачені ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - рішення було прийнято відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, в межах наданих командиру військової частини НОМЕР_1 повноважень, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин і документів, що були досліджені та проаналізовані під час проведення службового розслідування і мали значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2023 року.

Суддя С.Л. Клопот