Справа № 500/2132/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2132/22 пров. № А/857/11358/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року ухвалене суддею Баранюком А.З. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 500/2132/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі "Світанок" із червня 1979 року по грудень 1980 року та із квітня 1983 року по грудень 1984 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі "Світанок" із червня 1979 року по грудень 1980 року та із квітня 1983 року по грудень 1984 року та призначити пенсію, відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати настання інвалідності ІІІ групи, тобто з 24.03.2022 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 час її роботи у 1979 році та за період з 1983 по 1984 роки в колгоспах "Ілліча" та "Світанок".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час її роботи у 1979 році та за періоди з 1983 по 1984 роки в колгоспах "Ілліча" і "Світанок" та призначити пенсію по інвалідності з 24 березня 2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 661,60 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд виходив з того, що стаж роботи позивачки за спірні періоди підтверджується відомостями у трудовій книжці та відомостями про роботу. При цьому, формальні неточності у архівній довідці щодо імені позивачки не можуть бути підставою для позбавлення позивачки пенсії.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивачка не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії, як інваліду ІІІ групи, оскільки час роботи позивачки у 1979 році неможливо зарахувати до страхового, через неправильне ім`я позивачки ( ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 ), а період роботи з 1983-1984 роки в колгоспах "Ілліча" та "Світанок" через незрозумілі скорочення в імені та по батькові позивачки.

Ці обставини, суд першої інстанції, на думку відповідача, неправильно встановив та застосував норми права, які не слід застосовувати у спірних правовідносинах.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачці 14.09.2021 року виповнилось 58 років.

24 березня 2022 року рішенням медико-соціальної експертної комісії позивачці довічно встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання.

15 квітня 2022 року позивачка звернулася із заявою до відповідача про призначення їй пенсії відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 21 квітня 2022 року № 1900-0207-8/11511 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що її трудовий стаж є меншим за необхідний.

Як слідує із цього рішення страховий стаж позивачки становить 13 років 05 місяців 21 день.

Відповідач не зарахував позивачці до страхового стажу періоди роботи 1979 рік та з 1983 по 1984 роки, оскільки в тексті архівної довідки № 43 від 04.03.2022 року вказано не повне ім`я та по батькові позивачки (за період з 1983-1984 роки) та не вірне ім`я (за 1979 рік).

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

За правилами статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Згідно із частинами 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як слідує із архівної довідки-виписки від 04.03.2022 року № 43 Трудового архіву Чортківського району Тернопільської області виданої на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці колгоспів «Ілліча» та «Світанок», позивачка у 1979 відпрацювала 63 людино-днів, з 1983 по 1984 роки відпрацювала 373 людино-днів (228+145=373).

Відповідач не зарахував позивачці періоди її роботи за 1979 рік та з 1983 по1984 роки до страхового стажу, оскільки в тексті довідки № 43 від 04.03.2022 року вказано неповне ім`я та по батькові (за період 1983-1984 роки) та не вірне ім`я (за 1979 рік) позивачки.

Поряд із цим, факт роботи позивачки у спірні періоди підтверджується записами у трудовій книжці, а в колгоспі «Ілліча» за 1979 рік (63 відпрацьованих людино днів за рік) випискою з відомостей про роботу.

Аналізуючи дії відповідача апеляційний суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018 року по справі № 687/975/17, згідно із якою працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Тобто, формальні неточності в архівній довідці, щодо імені позивачки, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачці у призначенні пенсії.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в справі № 500/2132/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 31.01.2023 року