Справа № 463/2517/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 463/2517/21 пров. № А/857/17858/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Кухтея Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

позивач: ОСОБА_1

представник відповідача: Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 червня 2022 року у справі № 463/2517/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрація Львівської міської ради про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Нор Н.В.,

час ухвалення рішення 12 год. 24 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Личаківської районної адміністрація Львівської міської ради (далі також Личаківська РДА, відповідач) та просив скасувати постанову №18 у справі про адміністративне правопорушення від 25.02.2021 про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.02.2021 уповноваженим працівником відповідача винесено оскаржувану постанову. Вважає, що в постанові не відображено дійсні обставини події, факт вчинення правопорушення не доведений жодними доказами. Також звертає увагу на те, що у його функціональні обов`язки як керівника ТОВ не входить відповідальність за санітарний стан території ринку, також протокол містить відомості які не відповідають дійсності.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що cуд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, а викладені у постанові обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України не підтверджені.

Звертає увагу суду на те, що згідно трудового договору від 18.09.2018 року укладеного між ним, ОСОБА_1 та ТзОВ «Біля Універмагу» до його функціональних обов`язків не входить забезпечення на ТзОВ «Біля Універмагу» санітарного стану на території ринку та прилеглих до нього участків, оскільки відповідно до вказаного трудового договору, його основними посадовими обов`язками є: здійснення керівництва фінансово господарською діяльністю; організація інструктажу і перевірки знань персоналу з питань охорони праці; участь в розробці наказів, інструкцій, комерційних договорів.

Окрім того, службовими обов`язками на комерційного директора ОСОБА_1 , які затвердженні 18 вересня 2018 року, відсутні обов`язки щодо забезпечення санітарного стану території ринку та прилеглих до нього участків. Також вказує про те, що на момент винесення протоколу про адміністративне правопорушення керівником ТзОВ «Біля Універмагу» є Генеральний директор Гриншпун Юлія Костянтинівна, а відтак ОСОБА_1 є лише працівником, а не керівником безпосереднього суб`єкта, що здійснював згадану в протоколі діяльність, відтак в розумінні ст. 152 КУпАП позивач не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працює на ринку ТзОВ «Біля Універмагу» на посаді комерційного директора з 18 вересня 2018 року, що підтверджується наказом ТзОВ «Біля Універмагу» №21/18 від 18 вересня 2018 року.

Згідно трудового договору від 18.09.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Біля Універмагу», основними посадовими обов`язками є здійснення керівництва фінансово господарською діяльністю; організація інструктажу і перевірки знань персоналу з питань охорони праці; участь в розробці наказів, інструкцій, комерційних договорів.

Також матеріалами справи підтверджується, що керівником ТзОВ «Біля Універмагу» є генеральний директор ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає:

1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів;

2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого історико-культурного та іншого призначення;

3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно протоколу №71 від 04.01.2021, який складено майстром ЛКП «Південне» ОСОБА_3 , адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 полягає у порушенні п.20.1.27 Правил благоустрою м. Львова.

Так, Пункт 20.1.27 Правил благоустрою м. Львова передбачає відповідальність за незадовільне утримання прибудинкових територій, територій підприємств і організацій.

Постановою Адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради №18 від 25.02.2021 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.20.1.27 «Правил благоустрою м.Львова» та ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850 грн.00 коп..

Відповідно до вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення тим, що сходи, що пролягають до ТзОВ «Біля Універмагу» за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться в неналежному санітарному стані, що є порушенням п.20.1.27 «Правил благоустрою м.Львова» та ст. 152 КУпАП.

Однак, суд апеляційної інстанції вказує про те, що із постанови адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради №18 від 25.02.2021 року не вбачається на підставі якого протоколу було винесено оскаржувану постанову, та який саме протокол розглядався на засіданні адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради. Окрім того, в зазначеній постанові не вказано, яку посаду займає ОСОБА_4 .Позивач не був присутній на засіданні комісії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 152 КУпАП передбачає відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Положеннями ст.245КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст.280КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 04.01.2021 №71, складено з порушеннями вимог статті 256 КУпАП: не зазначено час вчинення правопорушення, що має значення для перевірки дотримання строків накладення стягнення; не наведено докази, які підтверджують факт його вчинення, в розділі пояснення правопорушника зазначено: повідомлений в телефонному режимі; підпис правопорушника вказано прізвище ОСОБА_1 , відтак протокол не підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до матеріалів справи долучено фотознімки (а.с.38-40). Однак, ознайомившись зі змістом таких доказів, суд зазначає, що такі фото є неналежним доказом, оскільки з них неможливо ідентифікувати об`єкт, його місцезнаходження, що не дає можливість встановити факт вчинення адміністративного правопорушення.

Адміністративна комісія при Личаківської районній адміністрації Львівської міської ради при розгляді адміністративного матеріалу складеного відносно ОСОБА_1 та при винесенні постанови не звернула уваги на зазначені порушення, не здійснила належної оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Також, колегія суддів вважає, що постанова про адміністративне правопорушення винесена з порушенням вимог КУпАП, оскільки дані, які в ній містяться не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також враховує постанову ВС у справі №177/525/17 від 08.07.2020, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Суд також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 червня 2022 року у справі № 463/2517/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову адміністративної комісії при Личаківській районної адміністрації Львівської міської ради №18 від 25 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (вул. К.Левицького, 67, м. Львів, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп., з яких 454 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та 681 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 01 лютого 2023 року