Справа № 460/17217/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 460/17217/21 пров. № А/857/16289/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Щербаковим В.В. в місті Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/17217/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової щорічних відпусток як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби;

- стягнути на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної та додаткової щорічних відпусток як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, в сумі 135676,13 грн.

- стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день його звільнення з військової служби.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як учасник бойових дій, мав право на додаткову відпустку за час проходження служби в поліції, а, отже, і право на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, яка передбачена Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. У задоволенні вимоги про виплату компенсації у сумі 135676,13 грн. суд відмовив, зважаючи на дискрецію відповідача з вирішення цього питання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції, при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення, порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи оскільки, додаткова відпустка, яка надається учасникам бойових дій, не належить до категорії щорічних, а отже, на неї не поширюються норми статті 10-12 Закону України «Про відпустки». Ця відпустка надається за календарний рік незалежно від відпрацьованого часу і має бути використана працівником протягом календарного року. Така відпустка не замінюється грошовою компенсацією та у разі звільнення працівника, який має право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки.

З цих підстав відповідач вважає, що діяв в порядку та спосіб визначений чинним законодавством України, не виплативши позивачу при звільненні компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач має статус учасника бойових дій з червня 2015 року.

В період з 01.09.1997 року по 06.11.2015 року, позивач проходив військову службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 року по 30.04.2020 року в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області від 30.04.2021 року № 62 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 30.04.2021 року.

12.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік.

Листом від 23.07.2021 року відповідач повідомив про відсутність законної підстави для нарахування і виплати компенсації за невикористані дні чергової основної та додаткової оплачуваної відпустки з 2018 року по 2020 рік як учаснику бойових дій.

Не погодившись із такими діями відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Стаття 60 Закону № 580-VIII визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 92 Закону № 580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 - 4 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 8 - 11 статті 93 Закону № 580-VIII, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, Законом визначено право поліцейських на отримання також додаткових відпусток, зокрема соціальних відпусток та інших видів визначених законодавством про відпустки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 6 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Так, приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Водночас, положеннями абзаців сьомого і восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. До того ж, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України «Про відпустки» і статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують і не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7 травня 2020 року в справі № 360/4127/19, від 14 квітня 2021 року в справі № 620/1487/20, від 29 квітня 2021 року в справі № 200/602/20-а, від 31 травня 2021 року в справі № 200/13837/19-а, від 11.11.2021 року в адміністративній справі № 200/1175/20-а.

Таким чином, позивач, як учасник бойових дій, має право на грошову компенсацію за невикористану відпустку як учасник бойових дій, передбачену статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Апеляційний суд встановив те, що за час проходження служби, за період з 2018 року по 2020 рік, позивач не використав 42 календарних дні додаткової оплачуваної відпустки, як учасник бойових дій, відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».

Отже, при звільненні, відповідач мав обов`язок виплати позивачу компенсацію за 42 календарних дні невикористаної додаткової відпустки. Цього відповідач не зробив, тому суд переконаний, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не вирішивши це питання.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, застосував належний спосіб захисту порушеного права позивача, визнавши бездіяльність відповідача, щодо невиплати компенсації за дні невикористаної відпустки, протиправною та зобов`язавши відповідача здійснити виплату, на користь позивача, компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, за період з 2018 року по 2020 рік, оскільки розрахунок розміру такої компенсації належить до дискреційних повноважень відповідача.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року в справі № 460/17217/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, виключно з підстав, передбачених частиною 5 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 03.02.2023 року