Справа № 160/20052/22
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 14.12.2022 року за допомогою системи «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надала до Павлоградського відділу Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області заяву-розрахунок про виплату лікарняного листа на загальну суму 367644,06 гривень (пологи ОСОБА_2 . Вказана заява була прийнята, опрацьована та замовлено грошові кошти на виплату даного лікарняного листа. В подальшому відповідачем було повідомлено про скасування виплат зазначеного лікарняного листа, так як нібито при оформленні заявки позивачем було порушено норми чинного законодавства. Оскільки відповідачем не було пояснено конкретної причини скасування виплати по даному лікарняному листу, позивачем було направлено на адресу відповідача запит про роз`яснення причин відмови у виплаті лікарняного листа. В отриманій виплаті було зазначено, що виплати по вищезазначеному лікарняному листі були припинені згідно листа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 11.07.2022 року, так як нібито відносно позивача співробітниками слідчого управління розслідується кримінальне провадження, а також листа від 27.09.2022 року про необхідність не здійснювати виплати по даному лікарняному листу. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті лікарняного листа протиправними, тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
23.01.2023 року від третьої особи надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких вказано, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на те, що позивачем було подано до відповідача лікарняний лист на виплату грошових коштів, дана заява була прийнята, опрацьована та замовлені гроші, проте через декілька місяців позивач в усній формі повідомила, що фонд відмовляється виплачувати їй відповідні грошові кошти, та заявка на виплату була скасована. На даний час, жодної претензії від Управління про повернення ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, згідно раніше виплачених лікарняних листів не має. Також на даний час немає жодного судового провадження щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 незаконно отриманих грошових коштів згідно раніше наданих лікарняних листів. Тобто, жодного порушення норм чинного законодавства при отримання позивачем грошових коштів згідно раніше наданих нею лікарняних з її боку не було. Окрім того, в ході кримінального провадження, співробітниками поліції вилучали з підприємства необхідну документацію та призначали аудиторську перевірку згідно цих документів, проте жодних порушень норм чинного законодавства не виявлено, у зв`язку з чим дане кримінальне провадження було закрито ще 08.03.2022 року за пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях особи складу кримінального правопорушення.
Станом на 06.02.2023 року відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується інформацією з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
08.07.2022 року страхувальником ОСОБА_1 складено та подано заяву-розрахунок до Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області, для здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, а саме ОСОБА_2 (допомога по вагітності та пологах) на суму 367644,06 гривень.
29.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровській області із запитом з приводу заяви-розрахунку на фінансування матеріального забезпечення від 08.07.2022 року до Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області допомоги по вагітності та пологах гр. ОСОБА_2 .
Листом від 14.10.2022 року №03-10/4086, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровській області розглянуло запит ОСОБА_1 та повідомило зокрема наступне.
Павлоградським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області 08.07.2022 року було прийнята від ОСОБА_1 як від страхувальника заява-розрахунок для фінансування допомоги по вагітності та пологах у розмірі наближеному до граничного 367644,06 грн. (найманий працівник ОСОБА_2 іпн НОМЕР_2 ).
Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровській області 18.07.2022 до відділення було доведено інформацію від управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом від 11.07.2022 №01-13/18-1148 для використання в роботі та попередження про зупинення виплат з Фонду соціального страхування України страхувальнику ФОП ОСОБА_1 .
На письмовий запит відділення від 20.09.2022 по сприянню у вирішенні питання щодо правомірності фінансування вказаної заяви-розрахунку управлінням в Дніпропетровській області надано відповідь листом від 27.09.2022 №03-09/3798 про необхідність не здійснювати фінансування заяви-розрахунку від 08.07.2022 ФОП ОСОБА_1 з метою уникнення неправомірного отримання сум матеріального забезпечення, пов`язаного із коригування розміру заробітної плати найманих працівників та відповідно сплачених податків.
У випадку не фінансування заяви-розрахунку Порядком фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів ФСС України, затвердженого постановою правління ФСС від 19.07.2018 №12 не передбачене видання відділенням або управлінням розпорядження/наказу.
Не погоджуючись з бездіяльність відповідача щодо невиплати грошових коштів по лікарняному листу, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів (частина 1 статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно пп.3 п.1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - кошти соціального страхування), коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
На виконання статті 34 та абзацу четвертого частини третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" затверджено Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №12 (далі Порядок №12).
Зазначений Порядок визначає механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (далі - Фонд) матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, передбаченого статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), за такими видами, зокрема допомога по вагітності та пологах (пп.1 п. Порядку №12).
Згідно абзацу 2 пункту 4 Порядку №12, підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку.
На виконання зазначеного пункту порядку, позивачем було оформлено заяву-розрахунок та подано відповідачу 08.07.2022 року.
Пунктом 8 Порядку №12 визначено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.
Згідно матеріалів справи, заява-розрахунок не поверталась страхувальнику у зв`язку з виявленням помилок та/або недостовірних відомостей.
Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.
Відтак, відповідач протягом 10 робочих днів після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку заяви-розрахунку, надає рекомендацій за її результатами, проводить фінансування заяви-розрахунку або надає обґрунтовану відмову у її прийнятті.
Разом з тим, надання обґрунтованої відмови у її прийнятті заяви-розрахунку здійснюється лише внаслідок відсутності права на страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Так, ФОП ОСОБА_1 29.09.2022 року звернулась до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровській області із запитом з приводу заяви-розрахунку на фінансування матеріального забезпечення від 08.07.2022 року та листом від 14.10.2022 року №03-10/4086, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровській області розглянуло запит ОСОБА_1 та повідомило зокрема, що на письмовий запит відділення від 20.09.2022 по сприянню у вирішенні питання щодо правомірності фінансування вказаної заяви-розрахунку управлінням в Дніпропетровській області надано відповідь листом від 27.09.2022 №03-09/3798 про необхідність не здійснювати фінансування заяви-розрахунку від 08.07.2022 ФОП ОСОБА_1 з метою уникнення неправомірного отримання сум матеріального забезпечення, пов`язаного із коригування розміру заробітної плати найманих працівників та відповідно сплачених податків.
Виходячи зі змісту наданої відповіді від 14.10.2022 року №03-10/4086, заява-розрахунок позивача по суті не розглянута, рішення про фінансування заяви-розрахунку або обґрунтована відмова у її прийнятті, відсутні.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Відтак, права позивача порушуються саме бездіяльністю відповідача щодо не розгляду по суті заяви-розрахунку ФОП ОСОБА_1 від 08.07.2022 року.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.
Тобто, у даному випадку за заявою-розрахунком позивача вмотивованого рішення про фінансування заяви-розрахунку або обґрунтовану відмову у її прийнятті, прийнято не було. У листі-відповіді на запит позивача, фактично йде констатація певних фактів, без прийняття відповідного рішення, як це визначено Порядком.
Отже, на думку суду, відповідач, як уповноважений орган, діяв не у спосіб, визначений законом, тому така його поведінка не може вважатися правомірною.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат. У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 2481,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко