Справа № 560/11092/22
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11092/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

02 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.08.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 20.09.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 06.05.1994 по 04.10.1999, з 15.11.2000 по 23.05.2003, з 19.03.2010 по 29.10.2020. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності та здійснити нарахування пенсії з моменту подання першої заяви, тобто з 10.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення № 60 від 17.08.2022 до страхового стажу не зараховано: 1) період роботи з 14.11.1996 по 04.10.1999, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення; 2) період роботи з 15.11.2000 по 23.05.2003, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення; 3) період роботи в Російській Федерації (далі - РФ) з 19.03.2010 по 29.10.2020, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Росії.

Разом з цим, відповідно до рішення № 60 від 20.09.2022 за результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховані: - періоди роботи з 06.05.1994 по 04.10.1999, з 15.11.2000 по 23.05.2003, оскільки дати звільнення не відповідають датам наказу про звільнення; - періоди роботи на підприємстві РФ з 19.03.2010 по 29.10.2020, оскільки надані відомості про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи не засвідчені печаткою та підписом уповноваженої особи, не відображають нарахування заробітної плати щомісячно та потребують перевірки достовірності видачі документу після закінчення воєнного стану.

Вважає такі рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.08.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 20.09.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 06.05.1994 по 04.10.1999, з 15.11.2000 по 23.05.2003, з 19.03.2010 по 29.10.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності та здійснити нарахування пенсії з 10.08.2022.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в якій просили скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач 10.08.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.08.2022 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності. У вказаному рішенні необхідний стаж для призначення пенсії становить 13 років, при цьому страховий стаж особи становить 10 років 9 місяців 24 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи з 14.11.1996 по 04.10.1999 та з 15.11.2000 по 23.05.2003 оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення. Також не зараховано період роботи в російській федерації з 19.03.2010 по 29.10.2020, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду росії.

13.09.2022 позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заяву про призначення пенсії по інвалідності та додано додаткові документи на підтвердження трудової діяльності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 20.09.2022 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності. Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 06.05.1994 по 04.10.1999, з 15.11.2000 по 23.05.2003 оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення. Також не зараховано період роботи в російській федерації з 19.03.2010 по 29.10.2020, оскільки надані відомості про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи не засвідчені печаткою та підписом уповноваженої особи, не відображають нарахування заробітної плати щомісячно та потребують перевірки достовірності видачі документу після закінчення воєнного стану.

Позивач не погоджуючись з такими рішеннями вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись нормами чинного законодавства дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 30 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років (абз. 26 ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно пункту 2.3 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно рішення № 60 від 17.08.2022 право на призначення пенсії по інвалідності у позивача відсутнє, оскільки страховий стаж становить 10 років 9 місяців 24 дні, при цьому у рішенні № 60 від 20.09.2022 зазначено, що "страховий стаж особи складає 8 років 3 місяці 16 днів" зокрема не зараховано періоди трудової діяльності з 06.05.1994 по 04.10.1999.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані періоди були зараховані рішенням № 60 від 17.08.2022 до стажу, що підтверджується наявними записами з у трудовій книжці від 06.05.1994 про прийняття на роботу в РММ автослюсарем та від 13.11.1996 про переведення на вахтово-експедиційний метод.

Щодо підстав відмови у зарахуванні до страхового стажу як невідповідність дати звільнення датам наказів про звільнення, колегія суддів наголошує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Посилання відповідача на те, що у трудовій книжці дати звільнення не відповідають датам наказу про звільнення може свідчити про неналежну організацію ведення обліку трудової книжки позивача роботодавцем, однак за наявності відповідних записів про періоди роботи у трудовій книжці, позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 в справі № 336/6010/16-а та від 19.03.2021 в справі № 344/12080/16-а, "...основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників...". "....Суд врахував, що в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, як на підстави внесення записів, які не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, з відповідними відмітками щодо посадових осіб, які вносили відповідні записи до трудової книжки позивача, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності...".

Відповідно до наявної в матеріалах справи належним чином завіреної копії трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 від 10.07.1988 встановлено, що остання не містить жодних виправлень, підчисток, які б могли свідчити про недостовірність записів у ній, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем, що призвело до відмови у призначенні пенсії по інвалідності.

Колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені в справі обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не врахувано до страхового стажу роботи позивача періоди роботи з 06.05.1994 по 04.10.1999 та з 15.11.2000 по 23.05.2003, а тому суд вважає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 06.05.1994 по 04.10.1999 та з 15.11.2000 по 23.05.2003 є протиправними.

Визначаючись щордо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 19.03.2010 по 29.10.2020 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів зазначає, що до заяви №12530 від 12.09.2022 позивачем було додано, зокрема, витяг із електронного кабінету Пенсійного Фонду російської федерації, підписаний посиленим кваліфікованим електронним підписом. Документ містить інформацію про трудову діяльність з 19.03.2010, а отже підтверджує достовірність даних, записаних у трудовій книжці.

При цьому, надані до ГУ ПФУ в Хмельницькій області "Сведения о состоянии индивидуального лицевого счета застрахованного лица" містять інформацію про сплату страхових внесків та вкотре підтверджують здійснювану трудову діяльність.

У випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Аналогічна правова позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій у тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Зазначений підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема і Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу роботи позивача період роботи з 19.03.2010 по 29.10.2020.

Враховуючи протиправність дій відповідачів щодо відмови у зарахуванні стажу необхідного для призначення пенсії по інвалідності, колегія суддів зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.08.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 20.09.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності є такими, що обмежують право позивача на належне пенсійне забезпечення, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.