Справа № 140/7340/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/7340/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Нівчик Андрій Миколайович в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач з 01 жовтня 2013 року по 10 жовтня 2022 року перебував у трудових відносинах з податковим органом обласного рівня у юридичному підрозділі. З 09 лютого 2016 року до звільнення займав керівні посади відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ.

Однак, Головним управлінням ДПС у Волинській області 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення у якому зазначено, що відповідно до наказу Державної податкової служби України від 04 лютого 2022 року №91 «Про введення в дію структур територіальних органів ДПС та затверджених методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС» (зі змінами) та наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 14 липня 2022 року №248 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області», керуючись статтею 87 Закону України «Про державну службу» та частиною шостою статті 492 Кодексу законів про працю України (зі змінами), попереджається про скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису держав органу Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців та наступне звільнення ОСОБА_1 з посади, яку він обіймає.

Так, відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» одночасно запропоновано позивачу іншу посаду державної служби, а саме: заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби, ОСОБА_2 на період її відпустки для догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу.

Позивач вважає зазначений наказ та звільнення протиправними з тих підстав, що тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не є вакантною у розумінні Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), тому така посада не може пропонуватися на виконання положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Вказує, що обов`язок відносно пропонування працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації передбачений і абзацом 2 частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу»: одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Зауважує, що жодної іншої посади, крім вказаної вище, запропоновано не було.

Позивач вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав, що на виконання статті 87 Закону №889-VIII позивача було попереджено про наступне звільнення 17 серпня 2022 року та запропоновано іншу посаду державної служби, а саме - заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державної о службовця, за яким зберігається посада державної служби ОСОБА_2 на період її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходе на роботу.

Згідно пункту 6 частини першої статті 2 Закону №889-VIII - рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї піддкатегорії посад державної служби з урахуваннях: рівнів державних органів.

А тому, посада заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом - є рівнозначною.

Зауважує, що стаття 87 Закону № 889-VIIІ не вказує що призначення на посаду повинно відбуватися обов`язково безстроково, а тому строкове призначення на посаду не порушує вказану норму.

Отже, Закон №889-VIIІ не встановлює обмеження щодо посад які мають були запропоновані особі, що звільняється, враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення, слід дійти висновку, що позиція позивача щодо того, що йому не було запропоновано жодної посади є необгрунтованою та такою що суперечить фактичним обс гавинам справи.

Так як позивач 16 вересня 2022 року повідомив про незгоду з запропонованою посадою, що підтверджується проставленням підпису та дати у попередження про наступне звільнення, а тому наказом ГУ ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о його було звільнено із займаної посади.

27 грудня 2022 року позивачем та його представником подано до суду відповідь на відзиви, в яких просили задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

ГУ ДПС у Волинській області 02 січня 2023 року подано заперечення у яких заперечує проти поновлення на посаді з тих підстав, що більшість працівників було перепризначено на відповідні посади, і цілком можливо, що на час повідомлення про звільнення окремі посади були вакантними, однак не слід виключати того, що такі посади могли бути запропоновані іншим працівникам, і в силу значної кількості перепризначень не були заповнені. Більше того, надалі, позивач лише 16 вересня 2022 року повідомив про незгоду із запропонованою посадою, що підтверджується проставленням підпису та дати у попередження про наступне звільнення, а тому наказом ГУ ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о його було звільнено із займаної посади. На той час, вакантні посади управління правого забезпечення ГУ ДПС у Волинській області уже не були заповненими.

Відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення. У попередженні зазначено, що відповідно до наказу Державної податкової служби України від 04 лютого 2022 року №91 «Про введення в дію структур територіальних органів ДПС та затверджених методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС» (зі змінами) та наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 14 липня 2022 року №248 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області», керуючись статтею 87 Закону України «Про державну службу» та частиною шостою статті 492 Кодексу законів про працю України (зі змінами), попереджається про скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису держав органу Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців та наступне звільнення ОСОБА_1 з посади, яку він обіймає. Одночасно запропоновано іншу посаду державної служби, а саме: заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби, ОСОБА_2 на період її відпустки для догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу (а. с. 18).

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено з 10 жовтня 2022 року начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (а. с. 19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частин першої, другої статті 5 цього Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення передбачений статтею 87 Закону України «Про державну службу». Відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону, однією із підстав припинення державної служби є ліквідація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Пунктами 3, 7 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» визначено, що керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі; суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 цього Закону державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників (далі - КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (частина друга статті 1 КЗпП України). Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України у цій же редакції визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Так, пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником за ініціативою власника, як при ліквідації, так і реорганізації чи скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників.

При цьому, вживані у вказаній нормі поняття "ліквідація", "реорганізація, "скорочення чисельності або штату працівників", стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

За таких обставин підставою для розірвання з працівником трудового договору на підставі пункту частини першої статті 40 КЗпП України може мати місце лише у разі ліквідації чи реорганізації саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Натомість, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як зазначалося судом, відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тобто роботодавець зобов`язаний попередити працівника про наступне вивільнення та одночасно з цим запропонувати йому всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 (зі змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержало власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (п. 19).

Судом встановлено, що реорганізація ГУ ДПС у Волинській області відбулася без скорочення чисельності або штату державних службовців, тобто кількість посад не змінилася.

Однак, у попередженні про наступне звільнення від 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 запропоновано іншу посаду державної служби на умовах строкового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби, ОСОБА_2 , до дня фактичного виходу її на роботу.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем перед звільненням не запропоновано позивачу жодної іншої рівноцінної посади державної служби та (або) іншої роботи, навіть нижчої посади (посади державної служби). Відповідачем жодним чином не було мотивовано та аргументовано звільнення позивача з державної служби та відсутності можливості подальшого залишення на державній службі.

Так, у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №755/14564/18 викладено висновок, що тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не є вакантною у розумінні Кодексу Законів про працю України, тому така посада не може пропонуватися на виконання положення частини третьої статті 49-2 Кодексу Законів про працю України.

Встановлені судом фактичні обставини зумовлюють висновок суду про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено із порушенням, що призвело до порушення трудових прав позивача.

Представником позивача не заявлено позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте з цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі в зв`язку із повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його саме на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 5 березня 2020 року у справі 809/378/17.

Таким чином, щодо дати поновлення на посаді суд зазначає, що згідно з оскаржуваним наказом від 05 жовтня 2022 №380-о позивача звільнено з 10 жовтня 2022 року, який є останнім робочим днем, тоді як першим днем звільнення є 11 жовтня 2022 року.

Згідно з частиною першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі також - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Волинській області про середньомісячну заробітну плату від 02 січня 2023 року №2/П/03-20-10-02-11 (а. с. 96) сума середньомісячної заробітної плати позивача за серпень-вересень 2022 року складає 21 234,60 грн.

Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 943,76 грн (31 144,13/33).

Оскільки днем звільнення позивача є 10 жовтня 2022 року, час вимушеного прогулу становить з 11 жовтня 2022 року по 31 січня 2023 року, а всього 81 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 76 444,56 грн (943,76 грн х 81 робочих днів) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів, який слід стягнути з Волинської обласної прокуратури на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з Головного управління ДПС у Волинській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21 234,60 грн слід звернути до негайного виконання.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області з 11 жовтня 2022 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 76 444,56 грн (сімдесят шість тисяч чотириста сорок чотири гривень п`ятдесят шість копійок).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21 234,60 грн (двадцять одна тисяча двісті тридцять чотири тисячі гривень шістдесят копійок) підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679).

Суддя Ф.А. Волдінер