Справа № 260/2856/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2023 року м. Ужгород№ 260/2856/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: представник - Дрюченко О.С.,

відповідача: представник - Данканич А.Е.,

третьої особи: представник - Данканич А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.05.2022 №183 «Про зовнішню рекламу», стосовно відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у продовження терміну дії дозволу на розміщення рекламної конструкції «стела» розміром 1 м х на 3 м по АДРЕСА_1 стоком на п`ять років до 27.12.2026 року; 2) зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради продовжити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами на п`ять років до 27.12.2026 року, а саме: Дозволу №441/18, щодо розміщення рекламної конструкції «стела» розміром 1 м х на 3 м по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Ужгородської міської ради від 27.12.2016 №441 ФОП ОСОБА_1 було надано дозвіл на розміщення об`єкту зовнішньої реклами строком на 5 років. З метою пролонгації дії такого дозволу 18 листопада 2021 року ним було подано відповідну заяву до уповноваженого органу. Однак Департамент міської інфраструктури протиправно відмовив у наданні такого дозволу без будь-якого обґрунтування, що передбачено законом. Так, уповноваженим органом в своєму рішенні не було наведено жодного зауваження щодо поданих документів, невідповідності рекламних засобів дозвільно-проектній документації або ж вчинення будь-яких порушень під час дії дозволу. З огляду на що вважає, що порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

26 серпня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Зокрема, зазначив, що дія дозволу на розміщення зовнішньої реклами обмежена у часі та поширюється на певну територію, будівлю, споруду, від власників яких або уповноважених ними органів одержано згоду. Всупереч зазначеному при зверненні із заявою позивачем не було надано лист-погодження від власника місця розташування рекламного засобу щодо відсутності заперечення на розміщення рекламного засобу на строк продовження дії дозволу. Також звернув увагу суду на те, що під час вирішення спірного питання 3-ю особою було проведено обстеження засобу зовнішньої реклами, під час якого виявлено, що така рекламна конструкція не відповідає вимогам Порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Ужгород, оскільки не є промаркованою. З огляду на що Департамент міської інфраструктури скерував на адресу позивача вимогу про усунення порушень, які станом на день прийняття спірного рішення усунуті не були. У зв`язку із зазначеним вважає, що оскаржене рішення прийнято відповідно до законодавчих норм та скасуванню не підлягає.

3-я особа своїх пояснень по суті спору в встановлений судом строк не подала.

Представник позивача в судовому засіданні 27 січня 2023 року заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Повідомив, що вимога про усунення порушень щодо розміщення, утримання та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами до позивача не надходила. Про необхідність усунення таких порушень ФОП ОСОБА_1 був повідомлений в телефонному режимі після чого рекламний засіб був приведений у відповідність до вимог Порядку, про що було проінформовано Департамент міської інфраструктури.

В судовому засіданні 27 січня 2023 року представник позивача надав докази усунення виявлених порушень Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді.

Представник відповідача у засіданні суду підтвердив дійсність зазначених представником позивача відомостей. Повідомив, що на момент прийняття оскарженої відмови рекламний засіб відповідав вимогам Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді. Поряд з цим вважає, що прийняття рішення про надання дозволу на розміщення об`єктів зовнішньої реклами відноситься до дискреційних повноважень відповідача, а тому таке питання не може вирішуватися в судовому порядку.

Присутній у судовому засіданні 27 січня 2023 року представник 3-ї особи проти заявлених позовних вимог заперечив.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.12.2016 №441 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) надано дозвіл № 441/18 на розміщення зовнішньої реклами (рекламної стели розміром 1м * 3м) за адресою: АДРЕСА_1 , строком дії з 27.12.2016 до 27.12.2021.

18 листопада 2021 року ФОП ОСОБА_1 подав на ім`я директора Департаменту міської інфраструктури заяву, в якій просив продовжити термін дії дозволу №441/18 на розміщення засобу зовнішньої реклами: «стела», розміром 1м * 3м по АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду поданої заяви рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №183 від 25.05.2022 ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у продовженні терміну дії дозволу на розміщення рекламної конструкції «стела» розміром 1м * 3м по АДРЕСА_1 строком на 5 років до 27.12.2026.

При цьому, з тексту такого рішення не можна встановити причини для такої відмови.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Нормами пп. 13 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» №280/97-ВР від 21.05.1997 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено, в тому числі, повноваження щодо надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, врегульовані норми Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР (далі Закон №270).

Зовнішня реклама у розумінні положень ст. 1 Закону №270, - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №270, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Абз. 2 ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV передбачено, що порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі Правила), які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Відповідно до п. 3 Правил, видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Ч. 5 ст. 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

- подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

- виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

- негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Згідно п. 5 Правили для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління.

Відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», на підставі Правил рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №164 від 30.05.2012 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Ужгороді (далі Порядок №164).

Так, як вбачається з Порядку №164, робочим органом, який уповноважений Ужгородською міською радою виконувати функції, передбачені цим Порядком, Правилами, є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Підрозділом 3.4 розділу 3 Порядку №164 врегульовано порядок продовження дії дозволу. Зокрема, відповідно до п. 3.4.1 Порядку №164, термін дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі з примірником дозволу не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії дозволу при відсутності письмових заперечень з боку власника місця розташування спеціальної конструкції та інших органів, що здійснювали погодження цього дозволу або органу, у погодженні якою виникла необхідність.

До заяви додається витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Робочий орган протягом семи днів з дати одержання заяви розповсюджувача перевіряє рекламний засіб на предмет його відповідності дозвільно-проектній документації, про що складає акт обстеження заявленого місця з залученням розповсюджувача (за його згодою).

25 листопада 2021 року посадовими особами Управління комунальним майном та земельними ресурсами та Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради було проведено обстеження відповідності рекламної конструкції «стела» по вул. Тиводара Легоцького 1 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді, за результатами чого складено акт. Як вбачається з такого акту така рекламна конструкція не відповідає вимогам Порядку №164, оскільки не промаркована відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема: не вказано інформацію про найменування власника рекламної конструкції, дати видачі дозволу та терміну його дії.

З огляду на виявлені невідповідності в акті зазначено про необхідність Департаменту міської інфраструктури скерувати ФОП ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень щодо розміщення, утримання та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами у місячний термін, про що у письмовому вигляді повідомити Департамент міської інфраструктури.

Поряд з цим, як вбачається з акту обстеження, рекламорозповсюджувач при здійсненні такого огляду був відсутній.

Так, представником відповідача було долучено до матеріалів справи копію вимоги про усунення порушень щодо розміщення, утримання та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами №704/32.01-12 від 17.12.2021, відповідно до змісту якої ФОП ОСОБА_1 повідомлено про виявлені під час проведеного обстеження належного йому рекламоносія невідповідності Порядку №164, які запропоновано усунути у місячний термін. Окрім того, проінформовано, що у разі не усунення виявлених порушень у продовженні терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами буде відмовлено.

Доказами в адміністративному судочинстві, в розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Суд зауважує, що будь-яких доказів направлення такої вимоги ФОП ОСОБА_1 відповідач не надав. Поряд з цим, представник позивача в засіданні суду заявив, що позивач таку вимогу від Департаменту міської інфраструктури не отримував, а про невідповідність рекламоносія вимогам Порядку №164 його було повідомлено в телефонному режимі. Після отримання такої інформації рекламна конструкція була промаркована, відповідно до вимог Порядку №164. На підтвердження такого представник позивача долучив до матеріалів справи фотознімки спірної рекламної конструкції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт виконання ФОП ОСОБА_1 виявлених порушень.

Нормами п. 3.4.3 Порядку №164 визначено виключні підстави для відмови у продовженні дії дозволу, зокрема:

1) існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності, для розміщення рекламних засобів за існуючим договором понад два місяці, за умови, якщо заборгованість не оскаржується розповсюджувачем зовнішньої реклами у судовому порядку;

2) існує заборгованість зі сплати штрафів за самовільне встановлення рекламних засобів;

3) зафіксована та не ліквідована до закінчення дозволу невідповідність рекламного засобу дозвільно-проектній документації та Правилам благоустрою м. Ужгорода;

4) зафіксовані самовільно встановлені рекламні засоби.

Проте зі спірного рішення неможливо встановити, на якій з вище перелічених підстав ґрунтується відмова уповноваженого органу продовжити ФОП ОСОБА_1 дію дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Суд зауважує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

З огляду на що, суд вважає, що приймаючи спірне рішення, без наведення обґрунтування його прийняття, відповідач порушив принцип правової визначеності.

Принцип правової визначеності є складовою частиною принципу верховенства права. Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України висловлені у рішеннях від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, від 29 червня 2010 року №17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови").

Окрім того, принцип правової визначеності є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).

Суд вважає, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Європейською Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Поряд з цим оскаржене рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради прийнято без дотримання принципу правової визначеності.

У поданому до суду відзиві представник відповідача прийняту відмову обґрунтовує відсутністю погодження власника територій, будинку та споруд, на яких передбачається розміщення об`єктів зовнішньої реклами, що, на його думку, є необхідною умовою для продовження дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Проте вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття та не може обґрунтовувати юридичну правомірність таких актів в контексті обставин, що не були підставою їх прийняття. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах.

Жодних посилань на відсутність погодження власника земельної ділянки оскаржене рішення не містить.

Більше того, суд зазначає, що відсутність погодження власника територій, будинку та споруд, на яких передбачається розміщення об`єктів зовнішньої реклами, не віднесено до виключного переліку підстав для відмови у продовженні дії дозволу, що передбачені нормами п. 3.4.3 Порядку №164.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що обґрунтовуючи правомірність спірного рішення у поданому до суду відзиві, ним наводяться законодавчі норми у не чинній станом на день виникнення спірних правовідносин редакції.

З огляду на вищенаведене суд вважає рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №183 від 25.05.2022 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, вирішуючи питання належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає що відновлення порушеного права має бути здійснене в такий спосіб, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Суд відхиляє посилання представника відповідача щодо дискреційних повноважень уповноваженого органу в частині прийняття рішення щодо продовження дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами з огляду на наступне.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, відповідно до якої такими є повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Верховний Суд також висловив свою правову позицію стосовно поняття «дискреційні повноваження». Так у постанові №825/2228/18 від 02.07.2020 Верховний Суд зазначив, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Законодавчими нормами органу місцевого самоврядування надано повноваження щодо продовження дії раніше виданого дозволу на розміщення зовнішньої реклами. При цьому законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у продовженні дії такого, за відсутності яких подана розповсюджувачем реклами заява підлягає задоволенню.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення розповсюджувача реклами із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

За наслідками розгляду даної справи судом встановлено відсутність передбачених законодавством підстав для відмови ФОП ОСОБА_1 у продовженні дії раніше наданого дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Верховний Суд у постанові №825/2228/18 від 02.07.2020 також вказав на те, що у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.

Адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тому зважаючи на вищенаведене з метою забезпечення ефективного захисту права позивача, суд вважає за можливе заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітета Ужгородської міської ради (місцезнаходження: пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 04053699), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (місцезнаходження: пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 36541721) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.05.2022 №183 «Про зовнішню рекламу», стосовно відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у продовження терміну дії дозволу на розміщення рекламної конструкції «стела» розміром 1 м х на 3 м по АДРЕСА_1 стоком на п`ять років до 27.12.2026 року.

3. Зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради продовжити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами на п`ять років до 27.12.2026 року, а саме: Дозволу №441/18, щодо розміщення рекламної конструкції «стела» розміром 1 м х на 3 м по

АДРЕСА_1 . Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (місцезнаходження: пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 04053699) судові витрати у розмірі 4962,00 грн. (Чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін