Справа № 200/2230/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Справа№200/2230/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Позов вмотивовано тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції. Наказом ГУ Національної поліції в Донецькій області №539 о/с від 01.10.2021 року позивача було звільнено з посади інспектора сектору моніторингу відділу поліції №4 Краматорського районного управління Національної поліції в Донецькій області. Позивач зауважив, що під час проходження служби в період з 01.02.2015 по 30.04.2018 року він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. У 2017 році отримав статус учасника бойових дій. Позивач зазначив, що в наказі про звільнення від 19.02.2021 року відповідач зазначив, що ним невикористана відпустка за 2021 рік складає 32 доби та відповідачем була виплачена компенсація за ці дні при звільненні. Але будь яких інших відомостей щодо надання додаткової соціальної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 та 2021 роки, в наказі відповідачем зазначено не було. Позивач зауважив, що додаткову соціальну відпустку, як учасник бойових дій йому було надано лише у 2020 році, тому враховуючи вищезазначене, представником позивача був скерований адвокатський запит від 15.10.2021 року на адресу відповідача з заявою про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як учаснику бойових дій. Відповідач надав відповідь від 13.01.2022 року, в якій зазначив, що позивачу при звільненні не було нараховано та виплачено компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 та 2021 роки, у зв`язку з тим, що це не передбачено законодавством України. Окрім цього, позивач зауважив, що при звільненні зі служби йому було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 101219,76 грн., але при нарахуванні цієї допомоги відповідачем не було враховано щомісячний вид грошового забезпечення індексацію заробітної плати у розмірі 1427,40 грн. (індексація за повний місяць в 2021 році), таким чином позивач вважає, що сума, яку повинен був додатково нарахувати та сплатити відповідач, з урахуванням індексації становить 12 846,60 грн. Також позивачем було з акцентовано увагу, що під час проходження ним служби, в період з червня 2016 по 2020 рік керівництвом постійно порушувались його права, здійснення організації його служби було організовано таким чином, що він постійно був змушений нести службу понад встановлений законодавством України час. Позивач зазначив, що незважаючи на те, що ним було відпрацьовано понад встановлений законодавством (нормою) час, йому, від відповідача не здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення (заробітної плати) за фактично відпрацьований час. Відповідно до відомостей, про несення позивачем служби в період з 01.05.2016 по грудень 2020 року, зазначених відповідачем в довідках від 13.12.2021 року та від 25.10.2021 року, з яких вбачається, що фактичні години несення позивачем служби значно перевищують встановлену в Україні норму, але відповідачем будь-яких доплат за несення служби в надурочний час виплачено не було. Позивач зауважив, що відповідно до висновку від 21.01.2021 року, виконаного ТОВ «Професіонали Донбасу», було встановлено, що відповідачем не було виплачено грошового забезпечення позивачу за відпрацьований понад нормою годин час за період з 2016 по 2020 роки включно, на загальну суму 149765,55 грн. Окрім цього, позивач вважає, що відповідач повинен також нарахувати та сплатити середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а саме за порушення встановлених строків щомісячних виплат не донарахованого грошового забезпечення в сумі 144 241,98 грн. Позивач просив задовольнити у повному обсязі його позовні вимоги до відповідача.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не належить до виду щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Враховуючи зазначене, Верховний Суд у постанові по справі №241/2229/20 від 31.10.2022 року, дійшов висновку, що законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) грошовою компенсацією. Крім того відповідач зауважив, що відповідно до вимог Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься, не компенсується, не ділиться на частини, що також наведено у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України від 04.08.2016 року № 430/13/116-16 та 23.09.2016 № 531/13/116-16, які є офіційними та оприлюдненими відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач також зазначив, що позивач для використання додаткової відпустки, як учасник бойових дій у 2017-2019 та 2021 роках не звертався. А використав відпустку, як учасник бойових дій за 2020 рік, таким чином позивач не був обмежений у використанні додаткової відпустки, як учасник бойових дій. Постановою Великої Палати Верховного Суду по справі №620/4218/18, на яку посилається позивач, визначено, що військовослужбовці під час мобілізації відповідно до законодавства обмежені у праві на використання такої відпустки, тому з метою поновлення їх прав, судами правомірно стягнено грошову компенсацію, але як зауважив відповідач вказані правові висновки застосуванню стосовно поліцейських не підлягають.

Щодо нарахування та виплати недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до неї індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. Таким чином, нормами спеціального законодавства визначено, що одноразова грошова допомога при звільненні нараховується без урахування індексації, яка в свою чергу не відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Відповідач зазначив, що положеннями постанов №988 та Порядку №260, індексацію не віднесено саме до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і тому позивачу правомірно її не враховано у розрахунок одноразової грошової допомоги. За таких підстав, індексація є складовою заробітної плати, але відповідно до норм спеціального законодавства саме при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні не враховується. Також відповідач, з акцентував свою увагу, що враховуючи спеціальний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на думку відповідача, позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

Щодо позовної вимоги, про нарахування та виплати недоотриманого грошового забезпечення за відпрацьовані понад норми часи у сумі 149 765,55 грн., відповідач зазначив, що долучений до матеріалів справи лист ТОВ «Професіонали Донбасу» є неналежним та недопустимим доказом по справі. Оскільки розрахунки недоплаченого грошового забезпечення були зроблені на підставі норм загального законодавства, у той час, як позивач проходив службу у поліції. Крім того нарахування грошового забезпечення та його виплата є дискреційним повноваженням відповідача. Окрім цього, позивач працював у звичайному, не змінному режимі, в зв`язку з чим йому надавався час для відпочинку. Відповідач зауважив, що норми Закону України «Про національну поліцію» є спеціальними, і оскільки ними врегульовано порядок компенсації служби у вихідні, святкові та неробочі дні шляхом надання часу для відпочинку, грошовій компенсації така служба не підлягає. Відповідно до п.20 розділу І Порядку №260 визначено, що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.

Щодо стягнення компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення понад норму, відповідач зазначив, що позивачу грошове забезпечення понад норму не нараховувалось і на час розгляду справи у суді є не нарахованою, за таких підстав, відповідно до чинного законодавства зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відповідач зауважив, що позивачем штучно збільшено розмір затримки за для більшої суми компенсації та не надано доказів, щодо поважності причин пропуску звернення до суду, що на думку відповідача не є справедливим та виваженим. Окрім цього, відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Щодо стягнення грошових коштів на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., відповідач зазначив, що предмет спору у даній справі не є складним, не потребує складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність виготовлених процесуальних документів не є значним. Розмір їх суми повинен встановлюватися на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з цим, належним чином витрати в розмірі 6 000 грн. позивачем не доведено. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що заявлена сума за надану правничу допомогу у розмірі 6000 грн. є не співмірною та не є розумною, а також не доведеною, що такі витрати є не лише фактичними, але й неминучими.

Відповідач просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку для направлення до суду та позивачу відзиву з додатками до нього відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву відмовлено.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням учасника бойових дій, виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 10.10.2017 року серії НОМЕР_2 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: 87517, м. Маріуполь, Донецька область, пр. Нахімова, буд.86), в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до наявного в матеріалах справи наказу по особовому складу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 01.10.2021 року №539 о/с вирішено: відповідно до розділу VII Закону України «Про національну поліцію» звільнити зі служби в поліції: за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) капітана поліції ОСОБА_1 (0112388) інспектора чергового чергової частини сектору моніторингу відділу поліції №4 Краматорського районного управління поліції з 01 жовтня 2021 року, встановивши йому у жовтні 2021 року премію у розмірі 41,681%. Вислуга років на 01 жовтня 2021 року складає: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 18 років 06 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 25 років 09 місяців 14 днів. Вважати невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 32 діб. Підстава: рапорти ОСОБА_1 від 06.09.2021, свідоцтво про хворобу №525/СНП, видане медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» 01.09.2021.

Як встановлено матеріалами справи, представником позивача, на адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області був скерований адвокатський запит від 15.10.2021 року з проханням: розглянути адвокатський запит адвоката Овчаренко О.О, який діє в інтересах позивача, а також заяву позивача про нарахування та виплату всіх належних йому сум; повідомити чи здійснено ГУ НП в Донецькій області нарахування та виплата компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період 2017, 2018, 2019 та 2021 роки (14 х 4 роки = 56 днів) позивачу; якщо не здійснено, просив повідомити,чи можливо виправити порушення прав позивача в досудовому порядку, шляхом нарахування та виплати йому грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 та 2021 роки у кількості 56 днів; якщо виконано частково нарахована компенсація, але з будь-яких поважних причин не виплачена, просив повідомити, коли грошова компенсація буде виплачена та надати довідку про нарахування компенсації позивачу та зазначити період виплати коштів; якщо позивачу буде відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, просив повідомити причини, з посиланням на норми діючого законодавства; надати грошовий атестат позивача; надати довідку про грошове забезпечення позивача за 2 місяця, що передували його звільненню зі служби, із зазначенням всіх видів грошового забезпечення (складових), а також відомості про середньомісячний та середньоденний розмір грошового забезпечення позивача; повідомити на підставі яких наказів позивача, в період з 01.05.2018 по 28.02.2021 року, був задіяний до ООС та в зв`язку з із чим він не отримував доплати до грошового забезпечення за участь в ООС та йому не було зараховано за зазначений період проходження служби один місяць служби за три місяці; повідомити в зв`язку з чим позивачу не було нараховано та виплачено доплату за «переробітку» (служба понад 40 годин в неділю) у період 2019-2021 роки; надати копії табелів несення служби позивача (щомісячно) за 2019 -2021 роки, а також копії книги (журналів) нарядів за зазначений період, журналів проведення інструктажів, графіків несення служби на блок-постах позивача за зазначений період часу; доручити працівникам фінансового управління відповідача перевірити (здійснити правильне) нарахування заробітної плати (грошового забезпечення) позивача за період з 2019 року до моменту його звільнення, з врахуванням переробітки норми встановлених законодавством 40 годин в неділю, а також індексації заробітної плати за зазначений період; доручити працівникам фінансового управління відповідача здійснити правильне нарахування та виплату одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні з врахуванням правильного нарахованого грошового забезпечення (з врахуванням «переробітки» часів в вересні 2021 року), а також з врахуванням суми індексації заробітної плати за вересень 2021 року; просив доручити працівникам кадрового забезпечення відповідача здійснити правильний розрахунок вислуги років позивача, з врахуванням його участі в АТО та ООС, надавши довідку про вислугу років позивача в які зазначити календарну вислугу років, пільгову вислугу років та пільгову вислугу років для призначення пенсії; надати копію розрахунку вислуги років позивача за весь період проходження ним служби.

З наявної в матеріалах справи відповіді Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.11.2021 року №98аз/76/01-2021, вбачається, що наказом ГУ НП в Донецькій області від 01.10.2021 №539 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 01.10.2021 року за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) з визначенням невикористаної відпустки за 2021 рік у кількості 32 доби. Так при звільненні позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за 32 доби невикористаної щорічної відпустки в році звільнення в розмірі 11 996,42 грн. Окрім цього було зазначено, що відпустка передбачена статтею 16-2 ЗУ «Про відпустки» повинна бути використана працівником протягом календарного року, починаючи з 01 січня до 31 грудня включно. Відповідно до статті 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Нарахування та виплату грошової компенсації учасникам бойових дій за невикористану додаткову відпустку законодавством не передбачено. Згідно інформації, наданої кадровим підрозділом, протягом 2017, 2018, 2019 та 2021 років позивач не використав відпустки передбачені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідні рапорти до кадрового підрозділу не надходили. Враховуючи викладене, підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, позивачу за 2017, 2018, 2019 та 2021 роки відсутні. Стосовно нарахування та виплати доплати за роботу в нічний час відповідач повідомив, що згідно з п.11 розділу ІІ Порядку, визначено що, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 % посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час,надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку та умов. Слід зазначити, що з довідками обліку фактичного часу служби в нічний час, які подаються до фінансового підрозділу для нарахування зазначеної доплати ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить його підпис. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. Суми нарахованої доплати за службу в нічний час позивачу за період з 2019 по 2021 роки зазначені у довідці, що додається. Згідно з п.20 розділу І Порядку, визначено що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейські, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців. Стосовно нарахування та виплати індексації повідомляємо. За період з січня 2019 по 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в повному обсязі. Суми нарахованої індексації ОСОБА_1 за вказаний період зазначені у довідках що додаються. Стосовно нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні повідомляємо наступне. Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається індексація грошового забезпечення. Згідно з п.8 розділу VI Порядку одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські. В листопаді 2021 року ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 101 219,76 грн. із розрахунку: посадовий оклад за посадою «начальник сектору» 2 400,00 грн. + оклад за спеціальне звання «капітан поліції» 1800,00 грн. + надбавка за стаж служби в поліції (35%) 1470,00 грн. + надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 2 268,00 грн. + премія (41,681%) 3 308,64 грн. = 11 246,64 грн. х 50% х 18 років. Після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету України, із відрахуванням обов`язкових податків і зборів на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «ПУМБ», було перераховано кошти в сумі 99 701,46 грн. (платіжне доручення від 09.11.2021 №8222). Враховуючи викладене, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні та інших видів виплат здійснено з урахуванням вимог чинного законодавства.

Спірним питанням даної справи є нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 та 2021 роки, недоотримана одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 12 846,6 грн., нарахування та виплата недоотриманого грошового забезпечення (заробітної плати) за відпрацьовані понад норми часи за 2016-2020 роки на загальну суму 149 765,55 грн., нарахування та виплата суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення грошових коштів за правничу допомогу на суму 6 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII(далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За змістом п. 19 ч. 1 статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Статтями 91-93 Закону № 580 визначений службовий час і час відпочинку поліцейських.

Згідно з ч. 2 статті 92 Закону № 580 поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 статті 93 Закону № 580 поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Абзацом 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 6 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) передбачено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

У частині десятій статті 93 Закону № 580 та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про «невикористану в році звільнення відпустку» без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Відповідно до частини першої та другої статті 94 Закону № 580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Учасникам бойових дій, статус яких визначений відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських-учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а.

Також, при вирішені справи суд враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини від 30 квітня 2013 року у справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону № 580 та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18.

Згідно з ч. 1 статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

До щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація (стаття 4 Закону України «Про відпустки»).

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Водночас, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19, від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20 та від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону № 580, який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення зі служби в Національній поліції.

Щодо твердження відповідача зазначеного у своїй відповіді від 19.11.2021року, про те, що позивач не звертався до відповідача з заявою чи рапортом про надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій чи компенсації за неї, суд зазначає наступне.

Порядком № 260 та Законом № 580 не встановлено особистого звернення поліцейського з відповідним рапортом про виплату йому грошової компенсації, оскільки грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки виплачується разом з компенсацією за невикористані дні щорічної основної відпустки. Вирішальним при виплаті вказаної компенсації є невикористання днів відпусток на час звільнення поліцейського.

На підставі зазначеного, суд критично оцінює доводи відповідача зазначені у його відзиві та відповіді на адвокатський запит, про те, що позивач не звертався з відповідним рапортом щодо надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, чи грошової компенсації за неї.

Таким чином, під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Таким чином суд доходить висновку, що статус учасника бойових дій позивач набув у 2017 році, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням учасника бойових дій, виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 10.10.2017 року серії НОМЕР_2 , також відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді відповідача від 19.11.2021 року №98аз/176/01-2021, з якої вбачається, що позивачу було нараховано та виплачено грошову компенсацію за 32 доби невикористаної щорічної відпустки в році звільнення, та згідно інформації, наданої кадровим підрозділом протягом 2017-2019 років та 2021 року позивач не використав відпустки, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Враховуючи вищезазначене, а також те, що під час проходження служби позивач додаткову відпустку учасника бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки не використовував, грошову компенсацію не отримував, тому, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, щодо не проведення з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб (14 днів х 4 роки).

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату недоотриманої позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 12 846,6 грн., суд зазначає.

Згідно з п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пунктів 1, 6 розділу VI Наказу Міністерства Внутрішніх Справ України від 06.04.2016 року №260, «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Згідно п. 23 Порядку № 260 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

З аналізу норм законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII закріплено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017-III) серед іншого визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з абзацами першим, четвертим частини першої статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (частина шоста статті 2 Закону № 1282-XII).

Статтею 4 Закону № 1282-XII передбачено, що:

індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша);

обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (частина друга);

для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті (частина третя);

підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта);

у разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина п`ята).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок №1078), визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Абзацами першим, п`ятим пункту 2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078:

індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац перший);

оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (абзац другий);

частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац четвертий);

сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий);

у разі коли особа працює/служить неповний робочий/службовий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу (абзац шостий).

Згідно з абзацом першим пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац другий пункту 5 Порядку № 1078).

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій пункту 5 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий пункту 5 Порядку № 1078).

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру (абзац п`ятий пункту 5 Порядку № 1078).

До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку (абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078).

Якщо підвищення грошового доходу відбулося не з 1 числа місяця, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу з урахуванням положень цього Порядку (абзац сьомий пункту 5 Порядку № 1078).

З викладеного слідує, що індексація грошового забезпечення, у тому числі поліцейських, є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу як для розрахунку пенсії за вислугу років, так і для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби призвело б до застосування для визначення розміру пенсії та одноразової грошової допомоги знеціненого грошового забезпечення.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17, від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19 та від 30.04.2021 у справі № 620/561/20, від 26.01.2022 у справі № 520/8887/2020.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, суд зазначає, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Отже, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункова величина одноразової грошової допомоги при звільненні.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ НП в Донецькій області від 01.10.2021 року №539 о/с вислуга років позивача станом на 01 жовтня 2021 року складає у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 18 років 06 місяців 08 днів; з довідки ГУ НП в Донецькій області від 13.12.2021 року №1825, вбачається, що позивачу в листопаді 2021 року було нараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 101 219,76 грн., в розрахунку: посадовий оклад за посадою «інспектор-черговий» 2 400,00грн. + оклад за спеціальне звання «капітан поліції» 1 800,00 грн. + надбавка за стаж служби в поліції (35%) 1 470,00 грн. + надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 2 268,00грн. + премія (41,681%) 3 308,64грн. = 11 246,64 грн. х 50% х 18 років.

Суд звертає увагу, що індексація грошового забезпечення не була включена до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні, що підтверджується вищезазначеною довідкою, відзивом та відповіддю ГУ НП в Донецькій області № 98аз/76/01-2021 від 19.11.2021 року на адвокатський запит, в якій було зазначено, що до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається індексація грошового забезпечення.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, довідки «Нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з січня 2021 по жовтень 2021 року», виданою ГУ НП в Донецькій області від 16.11.2021 року за №1666, станом на дату звільнення зі служби позивачу, нараховувалась та виплачувалася в складі грошового забезпечення індексація грошового забезпечення в сумі 1 427,40 грн. Тобто, сума яка підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, становить 1 427,40 х 50% х 18 років = 12 846,60 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а саме зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити нарахування та виплату позивачу суми недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації, що становить 12 846,60 грн. із відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Позивачем було заявлено позовну вимогу щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області здійснити позивачу нарахування та виплату недоотриманого ним грошового забезпечення (заробітної плати) за відпрацьовані понад норми часи за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік на загальну суму 149 765,55 грн., та як похідна від цієї позовної вимоги здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за фактично відпрацьований час (переработаний понад норми час), в період з червня 2016 по грудень 2020 року, відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженим постановою КМУ від 21.02.2021 року №159.

Позивачем в якості доказів, щодо несення служби понад встановленої норми, до позовної заяви були надані: довідка ГУ НП в Донецькій області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку «про нарахування та виплату доплати за службу в нічний час ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 16.11.2021 року №1667; довідка про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за період з 01.05.2016 по 30.04.2018 року видана ГУ НП в Донецькій області Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 13.12.2021 року №1824; довідка ГУ НП в Донецькій області КРУП ВП №4 від 13.12.2021 року №82АЗ/205/01-2021 в якій зазначено коли позивач був задіяний до несення служби за період з 01.05.2016 по 30.04.2018 року; довідка ГУ НП в Донецькій області КРУП ВП №4 від 25.10.2021 року №74АЗ/205/01-2021 в якій зазначено коли позивач був задіяний до несення служби за період з 01.05.2018 по 30.09.2021 року; розрахунок нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 виконаний ТОВ «Професіонали Донбасу» від 21.01.2021 року №1.

Дослідивши матеріали справи, в цій частині позовних вимог, суд зазначає, що мінімальні гарантії соціальної захищеності працівників установлені в Кодексі законів про працю України, згідно з якими: нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень (частина перша статті 50); при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день; у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого (частини перша і третя статті 67); тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не менш як сорок дві години (стаття 70); робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі (частина перша статті 72).

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 2340/2705/18.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 2 Закону № 580-VІІІ завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Отже, Національна поліція є правоохоронним органом.

Статтею 91 Закону № 580-VІІІ визначено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Відповідно по частин першої, другої та п`ятої статті 94 Закону № 580-VІІІ поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» (чинної на час виникнення спірних правовідносин з 07 листопада 2015 року до 15 квітня 2016 року) передбачав, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної на час виникнення спірних правовідносин з 07 листопада 2015 року до 01 березня 2018 року) виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Приписами пункту 3.7 Інструкції № 499, яка діяла до 31 грудня 2016 року, врегульовані питання компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Відповідно до підпунктів 3.7.1, 3.7.2 пункту 3.7 Інструкції № 499, при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається (підпункт 3.7.3 пункту 3.7 Інструкції № 499).

Підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції № 499 визначено, що підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту 3.7.5 пункту 3.7 Інструкції № 499 облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Застосування зазначених норм до спірних правовідносин викладено в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 815/2185/16.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Порядок № 260, який набрав чинності 27 травня 2016 року, відповідно до пункту 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто з 07 листопада 2015 року,

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 20 розділу І Порядку № 260 за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що поліцейським за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення додатково не виплачується, а надається відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) протягом двох наступних місяців.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17.

Також з аналізу наведеного законодавства суд дійшов висновку, що норми Інструкції № 499 та Порядку № 260 за змістом, що стосується компенсації за службу в нічний час, за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, є аналогічними, у зв`язку з чим суд вважає безпідставними посилання позивача на застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України.

Враховуючи положення Інструкції № 499 та Порядку № 260, суд дійшов висновку про відмову у цій частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області здійснити позивачу нарахування та виплату недоотриманого ним грошового забезпечення (заробітної плати) за відпрацьовані понад норми часи за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік на загальну суму 149 765,55 грн.

Позовна вимога щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за фактично відпрацьований час (відпрацьований понад норми час), в період з червня 2016 по грудень 2020 року, відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2021 року №159 - є похідною вимогою, а тому задоволенню також не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ НП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що відповідачем ще не приймалось рішення, щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки, та недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, тому цю позовну вимогу слід визнати передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки, зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити позивачу нарахування та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб, зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити позивачу нарахування та виплатити недоотриману ним одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 12 846,6 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

З урахуванням наведеного, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

При вирішенні питання щодо стягнення з бюджетних асигнувань витрат позивача на правову допомогу суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач в одній з позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Позивачем до суду подані: договір від 10 жовтня 2021 року про надання юридичних (адвокатських) послуг; Акт здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги за договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 10 жовтня 2021 року, між адвокатом Овчаренко О.О. та Магамедова Г.З. оформленого як додаток до Договору від 10.10.2021 року про надання правової допомоги; акт надання юридичних послуг від 05.02.2022 року; ордер серії ДН №158333 від 07.02.2022 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4137 виданого Головою Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 30.11.2011 року.

Відповідно до акту здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги за договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 10 жовтня 2021 року, між адвокатом Овчаренко О.О. та Магамедовим Г.З., оформленого як додаток до Договору від 10.10.2021 року про надання правової допомоги яким зазначено, що адвокатом Овчаренко О.О., згідно договору про надання правової допомоги від 10.10.2021 року надано правову допомогу наступного характеру:

- ознайомлення та аналіз документів ОСОБА_1 стосовно з його звільненням зі служби в НП, судового рішення та іншими матеріалами для звернення до суду за захистом порушених прав, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, оцінка правової позиції судів України, підготування та направлення адвокатського запиту та інших документів; дата (10.10.2021-15.10.2021); кількість витраченого часу (год.) вартість 1000 грн.;

- складання позовної заяви, роздруківка позовної заяви в 2 примірниках, підготування копій матеріалів для сторін (копіювання матеріалів на 116 сторінках, засвідчення належним чином копій на 116 сторінках), складання акту надання юридичних послуг, та акту здійснення розрахунку, направлення позову до Донецького окружного адміністративного суду; дата (01.02.2022-07.02.2022); кількість витраченого часу (годин) вартість 3000грн.;

- в графі всього зазначено: на момент звернення до суду із позовною заявою; кількість витраченого часу (годин) 4 години вартість 4000грн.; участь в Донецькому окружному адміністративному суді при розгляді справи, кількість витраченого часу (годин) 2 години вартість 2000грн.

Відповідно до вищезазначеного акту здійснення розрахунку, позивач сплатив узгоджений сторонами адвокату гонорар в розмірі 4000 грн., а адвокат отримав зазначені кошти 05.02.2022 року, про що позивачем та адвокатом було засвідчено особистими підписами зазначений акт здійснення розрахунку.

До договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 10.10.2021 року, був також наданий акт надання юридичних (адвокатських) послуг від 05.02.2022 року, відповідно до якого позивач підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень договору від 10.10.2021 року, а також не має претензій до адвоката стосовно отримання від нього послуг, вказаних у цьому акті.

Суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору.

Оскільки, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено належними та допустимими доказами, такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір визначений у договорі у вигляді фіксованої суми за визначений характер правової допомоги, тому на них поширюється правило щодо розподілу судових витрат.

Суд оцінивши подані докази відносно понесених позивачем витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження у письмову провадженні, тобто без виклику сторін, а також те, що позивачем фактично було сплачено суму 4000грн. за фактично надані послуги адвокатом, тому саме цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином суд дійшов висновку, що з Головного управління Національної поліції в Донецькій області слід стягнути на користь позивача, грошові кошти витрачені ним на правову допомогу у розмірі 4000грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд.86 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (), яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування та виплатити недоотриману ним одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 12 846,6 грн. з врахуванням обов`язкових платежів, податків і зборів.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд.86 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 4000,00 (чотири тисячі) гривень 00 коп. витрачені на правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 лютого 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець