Справа № 120/893/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

06 лютого 2023 р. Справа № 120/893/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс» про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2023 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс» (далі також ТОВ «КУА «Система Плюс», позивач, заявник) до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі також НКЦПФР, відповідач) за вимогами якої позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 10.01.2023 №8-КУА/ПІФ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках у вигляді анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу діяльності з управління активами інституційних інвесторів серії АЕ №185486 від 19.03.2013 із необмеженим строком дії з 19.03.2013.

Разом із позовною заявою позивачем також подано і заяву про забезпечення позову (вх. № 4814/23 від 03.02.2023), в якій останній просить суд зупинити дію оскаржуваного акта постанови відповідача від 10.01.2023 №8-КУА/ПІФ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках у вигляді анулювання ліцензії ТОВ «Компанія з управління активами «Система Плюс» на провадження професійної діяльності на ринках капіталу діяльності з управління активами інституційних інвесторів серії АЕ №185486 від 19.03.2013 із необмеженим строком дії з 19.03.2013.

Мотивована така заява тим, що постанова Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках №8-КУА/ПІФ від 10.01.2023 прийнята з явними порушеннями норм чинного законодавства України, а її оскарження в адміністративному чи судовому порядку не зупиняє її дію, що призведе до блокування діяльності ТОВ «КУА «Система Плюс» та спричинить негативні наслідки не тільки для Позивача, а й для всіх інших учасників, що знаходяться під його управлінням трьох корпоративних інвестиційних фондів. Також позивач наголошує на тому, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваної Постанови НКЦПФР, буде мати наслідком збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті. У свою чергу, невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити та й взагалі унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду, у разі задоволення позову.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі N 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі N 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі N 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі N 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі N 640/9167/19 та інших.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення, яке, на думку заявника, порушує його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином аналіз змісту вказаних норм та правових висновків свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При оцінці підстав для забезпечення позову у визначений заявником спосіб суд першочергово враховує те, що необхідність забезпечення позову у поданій суду заяві обґрунтована очевидністю, на думку заявника, ознак протиправності оскаржуваної постанови НКЦПФР від 10.01.2023 №8-КУА/ПІФ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках у вигляді анулювання ліцензії ТОВ «Компанія з управління активами «Система Плюс» на провадження професійної діяльності на ринках капіталу діяльності з управління активами інституційних інвесторів серії АЕ №185486 від 19.03.2013 із необмеженим строком дії з 19.03.2013.

Разом із тим вказані доводи останнього базуються виключно на власній оцінці змісту самого оскаржуваного рішення, без урахування усіх фактичних обставин та доказів, та підставі яких такий акт був прийнятий.

Так, як свідчать матеріали справи, оскаржувана постанова відповідача від 10.01.2023 №8-КУА/ПІФ винесена суб`єктом владних повноважень на підставі п. 20 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», абз. 84 ч. 1 ст. 11, п. 5 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку капіталів та організованих товарних ринків», п. 1 розділу V Порядку видачі, зупинення дії та анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу, затвердженого рішенням НКЦПФР від 21.10.2021 № 982, положення яких наділяють відповідача відповідним правом застосування до учасника ринку капіталу такого виду санкції як анулювання ліцензії.

Втім, перевірка обґрунтованості зазначених відповідачем підстав для анулювання ліцензії можлива лише під час розгляду справи по суті за наслідками дослідження усіх доказів, що були взяті за основу при винесенні оскаржуваної постанови.

Як уже наголошувалось судом вище, сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів особи, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання судового рішення.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі N 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі N 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі N 640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

В той же час викладені у заяві позивача доводи відтворюють лише підстави заявленого ним адміністративного позову, який наразі судом іще не розглядається. Отже, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності рішення, яке оскаржується позивачем, а доказів протилежного останнім надано не було. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Відносно інших доводів заявника про те, що в результаті прийняття відповідачем оскаржуваної постанови позивач буде позбавлений права на здійснення своєї ліцензійної діяльності, яка є для нього виключною, що унеможливить отримання ним доходу та призведе до поступової руйнації юридичної особи, то такі, на думку суду, також не є переконливими та змістовними.

З цього приводу суд зважає на правову позицію висловлену Верховним Судом в питанні вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, у постановах від 20.03.2019 у справі N 826/14951/18 та від 30.09.2021 у справі N 160/7358/21, в яких ВС вказав: "Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше". Тому, сама по собі обставина можливого призупинення здійснення певного виду господарської діяльності аж ніяк не може вважатися достатньою та виключною підставою необхідності вжиття термінових та негайних заходів забезпечення позову.

Дійсно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень безумовно справляють вплив на суб`єктів господарювання. Не виключено, що такі рішення можуть завдавати певної шкоди і мати наслідки, які заявники (позивачі) оцінюють негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є для суду обов`язковими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 640/12373/21).

Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якої долучена до матеріалів справи, слідує, що станом на 25.01.2023 видами економічної діяльності позивача є: 66.30 Управління фондами (основний), 64.30 Трасти, фонди та подібні фінансові суб`єкти, 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах, 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.

Тому, неможливість здійснення позивачем своєї ліцензійної діяльності вочевидь не може мати наслідком неможливості проведення іншої статутної діяльності підприємства, а тим паче призвести до його руйнації як юридичної особи. Активність позивача у його власній господарській та адміністративній діяльності після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення підтверджується в тому числі і зміною 25.01.2023 місцезнаходження товариства з м. Київ на м. Гайсин Вінницької області, одним із правових наслідків якого стало набуття позивачем права вибору територіальної підсудності розгляду даної справи згідно ст. 25 КАС України Вінницьким окружним адміністративним судом.

Ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Адже чинне законодавство передбачає захист саме порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав осіб, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Так само в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Підводячи підсумок вищевикладеному суд враховує, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Наведені заявником доводи й аргументи підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що заява ТОВ «КУА «Система Плюс» про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс» (вх. № 4814/23 від 03.02.2023) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович