Справа № 440/9980/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/9980/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/9980/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому, з урахуванням уточнень обсягу позовних вимог, просить суд лише визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 24.02.2022 №32 в частині призову на військову службу ОСОБА_1 .
В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який без достатніх на те підстав мобілізував позивача на військову службу до ЗСУ за відсутності медичного огляду на момент призову, без урахування обставин обмеженої придатності позивача до військової служби у військовий час та обставин відсутності у позивача на момент призову військово-облікової спеціальності. Крім цього стверджує, що він не підлягає мобілізації в силу ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як особа, заброньована на період воєнного часу за посадою головного спеціаліста відділу договірних відносин Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру з 01.06.2021.
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з цим позовом, позовну заяву прийнято до розгляду в рамках заявлених вимог з приводу визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 №32 в частині призову на військову службу ОСОБА_1 .
У відзиві на позов відповідач висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Вказує, що ОСОБА_1 добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для його мобілізації як військовозобов`язаного. Позивач на час мобілізації вже мав військове звання солдат, що підтверджується як обліковою карткою позивача, копію якої надав ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і наданою позивачем копією документу Дзержинського райвійськомату за вих №4/412 від 28.05.2008. Пояснював, що ОСОБА_1 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби у складі команди НОМЕР_1 , про що 24.02.2022 був виданий наказ №1. При цьому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.04.2022 №32 позивач був зарахований до списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на всі види забезпечення. Вказане свідчить про те, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №32 від 24.02.2022 фактично є похідним від наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та не пов`язаний зі змістом позовних вимог позивача щодо нібито його неправомірної мобілізації. Зазначає, що припущення позивача з приводу його бронювання не відповідають його обліковим даним та не підтверджуються іншими доказами. Вказує, що ОСОБА_1 рішенням комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 21.12.2016 та згідно з протоколом засідання ВЛК №92 був визнаний придатним до військової служби, а отже і придатним до військової служби на час мобілізації у воєнний час. До того ж, позивач є особою, яка мобілізована для проходження військової служби, а відтак при наявності скарг на стан здоров`я, що не дають підстав надалі проходити військову службу, має право звернутися із рапортом до безпосереднього керівника про направлення на проходження ВЛК. Надана позивачем виписка із медичної карти стаціонарного хворого не містить відомостей щодо непридатності ОСОБА_1 до військової служби у військовий час, що свідчить про придатність позивача до військової служби.
Ухвалою суду від 23.12.2022 клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_3 про залишення без розгляду позовної заяви залишено без задоволення.
У відповіді на відзив представник позивача вказувала, що зі слів ОСОБА_1 він отримав виклик у ІНФОРМАЦІЯ_2 24.02.2022 о 09:30 год., а прибув о 10:00 год., і цього ж дня був призваний до ЗСУ. Наголошувала на тому, про при прийнятті наказу №1 від 24.02.2022 не було встановлено дійсний стан здоров`я позивача, оскільки не було проведено його медичний огляд. Вважає облікову картку до військового квитка позивача НОМЕР_2 недопустимим доказом присвоєння звання солдат, оскільки документ підписаний та складений 18.08.2022, при цьому містить відомості, які мали місце до 18.08.2022 та є додатком до військового квитка, який був дійсний до 24.02.2022 (а.с. 64-66).
Ухвалою суду від 29.12.2022 заяву адвоката ОСОБА_2 від 28.12.2022 про зміну предмету позову у справі №440/9980/22 повернуто заявникові у зв`язку з порушенням порядку звернення з відповідною заявою.
03.01.2023 до суду надійшла заява представника позивача, адвоката Говорової С.Л., про зміну предмету позову, у якій заявниця сформулювала нові вимоги до відповідача замість попередніх, а саме: визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 №1 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації в особливий період в складі команд..." в частині призову на військову службу ОСОБА_1 .
Представник позивача також надала суду заяву про поновлення строку на звернення до суду з вимогами, сформованими у заяві про зміну предмету позову від 03.01.2023.
Ухвалою суду від 05.01.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з вимогами, сформульованими у заяві про зміну предмету позову від 03.01.2023. Заяву представника позивача, адвоката Говорової С.Л., від 03.01.2023 про зміну предмету позову у справі №440/9980/22 прийнято до розгляду. Розгляд справи продовжено у порядку визначеному ухвалою суду від 05.12.2022 (письмове провадження).
13.01.2023 від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову, в якому представник навів доводи аналогічні змісту відзиву на позов. Додав, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 24.02.2022, яким позивача призвано за мобілізацією на військову службу, є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу. Як наслідок, скасування такого наказу не призведе до відновлення попереднього становища позивача (а.с. 83-86).
Розгляд справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
До призову на військову службу ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу договірних відносин Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру Виконавчого комітету Полтавської міської ради з посадовим окладом згідно штатного розкладу з 10.06.2021, як такий, що пройшов за конкурсом згідно з наказом від 01.06.2021 №49к (а.с. 36).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 №1 солдата ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 (а.с. 53).
Іншим наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 №32 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" з "24" лютого 2022 року солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення та призначений стрільцем 1 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважається таким, що 24.02.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк - солдат. Виплачувати щомісячну премію у розмірі 247% від посадового окладу (а.с. 52).
На підставі повістки ІНФОРМАЦІЯ_3 та витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 №32, керуючись ч. 3 ст. 119 КЗпП України та Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022, наказом начальника Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24.02.2022 №10к "Про увільнення від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації" увільнено головного спеціаліста відділу договірних відносин ОСОБА_1 від роботи з 24.02.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час загальної мобілізації із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби (а.с. 37).
Згодом, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 04.04.2022 №71 солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 3 відділення охорони 4 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначеного наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) №7-РС від 04.04.2022 на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби (а.с. 51).
ОСОБА_1 вважає наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 24.02.2022 протиправним з огляду на те, що його без достатніх на те підстав було мобілізовано на військову службу до ЗСУ за відсутності медичного огляду на момент призову, без урахування обставин обмеженої придатності позивача до військової служби у військовий час та обставин відсутності у позивача на момент призову військово-облікової спеціальності. Крім цього стверджує, що він не підлягає мобілізації в силу ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як особа, заброньована на період воєнного часу за посадою головного спеціаліста відділу договірних відносин Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру з 01.06.2021.
З цих підстав позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно із Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію"", відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію". Закон набирає чинності і застосовується з дня фактичного початку воєнних дій у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, розпочатої 24.02.2022.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно зі статтею 1 вищезазначеного Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №3543-ХІІ, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
У відповідності до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону №3543-ХІІ, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі - Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ, проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Також Законом передбачено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (частина шоста статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Згідно з Додатком 1 (Правила військового обліку призовників військовозобов`язаних) Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядження районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.
У свою чергу громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період (абзац 1 частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Тож під час мобілізації громадяни України зобов`язані з`являтися на збірні пункти чи до ТЦКСП, військової частини, СБУ, чи до органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері цивільного захисту.
При цьому чинне законодавство не виключає і не забороняє власну ініціативу особи, яка у добровільному порядку, без відповідного виклику, може прибути до відповідного збірного пункту з метою призову по мобілізації.
У позовній заяві позивач наголошує на тому, що він отримав виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 24.02.2022 о 09:30 год, прибув о 10:00 год. до будівлі відповідача та цього ж дня був призваний до ЗСУ, про що військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнятий спірний наказ №32 від 24.02.2022.
Разом з тим на підтвердження зазначених обставин позивач не надає суду відповідних доказів про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою саме призову, а не з метою уточнення облікових даних, проходження медичного огляду, чи інших причин.
У свою чергу представник відповідача наголошує на тому, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутні відомості про виклик позивача з метою призову під час мобілізації.
Відсутність доказів з боку позивача вказує на голослівність його тверджень щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 24.02.2022, і, разом з цим, підтверджує доводи відповідача з приводу того, що ОСОБА_1 добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з огляду на що той був мобілізований як військовозобов`язаний, який добровільно з`явився на військову службу під час мобілізації.
Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 24.02.2022, суд виходить з такого.
Як вже встановлено судом, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 №1 солдата ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 (а.с. 53).
Спірний наказ був прийнятий за вже з`ясованим судом фактом самостійного прибуття позивача для виконання військового обов`язку та на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію".
Позивач вважає, що він не підлягає мобілізації в силу ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, як особа, заброньована на період воєнного часу за посадою головного спеціаліста відділу договірних відносин Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру з 01.06.2021.
Ці доводи суд визнає хибними, що доводиться наступним.
Частиною четвертою статті 33 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяються на загальний і спеціальний.
Відповідно до частин першої-другої статті 35 цього ж Закону, на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.
На спеціальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані, заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час.
Отже, законодавець чітко визначив, що заброньовані військовослужбовці перебувають на спеціальному обліку.
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.12.2022 №6/10144 ОСОБА_1 на момент призову його на військову службу під час мобілізації перебував на загальному військовому обліку (а.с. 50).
Таким чином позивач не відноситься до кола осіб, які заброньовані та перебувають на спеціальному обліку.
До того ж доказів бронювання (посвідчення про відстрочку) позивач знову ж таки суду не надає. Сам по собі факт роботи у Полтавському міському управлінні земельних ресурсів та земельного кадастру, який на думку позивача мав би вчиняти відповідні дії для бронювання працівників, не підтверджує обставин бронювання позивача на період мобілізації та на воєнний час.
Отже, припущення позивача відносно того, що він був заброньований на період мобілізації та на воєнний час, а тому не підлягав призову на військову службу, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.
З приводу доводів позивача про те, що він не мав би бути мобілізований за відсутності медичного огляду на момент призову, без урахування обставин обмеженої придатності позивача до військової служби у військовий час, то, за наявними у відповідача даними, станом на момент оголошення мобілізації та призову у воєнний час ОСОБА_1 був придатний до військової служби.
За наявності ж скарг на стан здоров`я, що не дають підстав надалі проходити військову службу, позивач не позбавлений права звернутися з рапортом до безпосереднього керівника щодо направлення його на проходження ВЛК, яка за даних обставин компетентна надавати оцінку, в тому числі й випискам з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 (а.с. 15-16), яку той невідомо для чого надає суду.

Фактично заявлений у цій справі позов переслідує не захист якогось порушеного права позивача, а лише скасування підстав для його призову на військову службу з огляду на гостре небажання ОСОБА_1 продовжувати цю службу з відомих лише йому мотивів.
З огляду на відсутність будь-яких доказів порушення спірним наказом прав позивача, відсутні й підстави для судового захисту, що, у свою чергу, є підставою для відмови судом у задоволенні позову.
Але, крім цього всього, суд вважає за необхідне звернути увагу і на інші аспекти, які є додатковими підставами для відмови у задоволенні позову.
Зміст права на судовий захист розкриває стаття 5 КАС України, відповідно до частини першої якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
При цьому, завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову, є складовою принципу диспозитивності (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).
Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання залежить виключно від позивача. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
Позивач у спірних правовідносинах визначив спосіб захисту свого права шляхом заявлення вимоги про скасування наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 24.02.2022 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період в частині призову по мобілізації ОСОБА_1 , тобто шляхом скасування індивідуального акту.
Пунктом 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуально-правові акт, як результат правозастосування, адресований конкретному суб`єкту, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованої (чітко визначеної) особи; містить індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розрахований на врегулювання лише конкретної ситуації, а тому його юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
Враховуючи вищенаведене суд формулює висновок, відповідно до якого оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку - після мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.
В той же час після реалізації спірного наказу виникли вже нові правовідносини з приводу проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов, оскільки цей наказ вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби, не відновить початковий стан і не призведе до жаданого позивачем результату, який він переслідує у цьому позовному провадженні.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).
Отже, скасування, після його реалізації та вичерпання своєї дії, оспореного позивачем акту індивідуальної дії щодо призову на військову службу, призведе до порушення стабільності усталених публічно-правових відносин та принципу правової визначеності.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що наказ про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період, як акт індивідуальної дії, реалізується його застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту прав чи інтересів позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення попереднього (первісного) стану особи.
Відтак підстави для скасування наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 24.02.2022 відсутні, що свідчить про безпідставність заявленого позову.
З огляду на вищевикладене суд залишає позов без задоволення у повному обсязі.
За таких обставин підстави для розподілу судових витрат, які складаються лише і з сум сплаченого позивачем судового збору в розмірі 992,40 грн, відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун