Справа № 420/17432/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом приватного підприємства Сонекс» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 01 грудня 2022 року надійшов адміністративний позов приватного підприємства Сонекс» до Одеської митниці, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000263/2 від 27.10.2022 року;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Приватне підприємство Сонекс» в обґрунтування позовних вимог зазначило, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте Одеською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесена картка відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем наголошувалося, що Одеською митницею в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Позивач не погоджується із зазначеними у рішенні доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Зазначеною ухвалою також витребувано у Одеської митниці Держмитслужби належним чином засвідчені копії матеріалів (документів) за якими було здійснене митне оформлення товарів за митними деклараціями: № UA209140/2022/101861 від 28.09.2022 року, № UA205170/2022/018380 від 13.10.2022 року, № UA110140/2022/005869від 26.09.2022 року, № UA 100330/2022/443360 від 30.08.2022 року, № UA 100340/2022/518554 від 23.10.2022 року та зобов`язано надати витребувані судом документи у строк до 05 січня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 65062, м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.

Копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року доставлено до електронного кабінету Одеської митниці 06.12.2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 08.12.2022 року.

Відповідач відзив на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав, ухвалу суду в частині надання витребуваних судом документів не виконав.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 03 лютого 2022 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Приватне підприємство «Сонекс» (надалі - позивач або ПП «Сонекс») є господарським підприємством, основним видом діяльності якого є « 46.74» Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього.

04 травня 2021 року між ПП «Сонекс» (Покупець) та іноземною юридичною особою -

компанією «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD» (Продавець) було укладено контракт поставки товарів №04/0521-Сhina, відповідно до предмету якого Продавець продає, а Покупець купляє продукцію, відповідно до виставленого інвойсу, в узгодженій кількості, номенклатурі, асортименті.

На виконання вказаного контракту позивачем було ввезено на митну територію України обумовлений контрактом товар за митною декларацією № UА500020/2022/018764 від 26.10.2022 року.

Так, позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товарів були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 04.05.2021 №04/0521 - Сhina з доповненням; рахунок-фактура (інвойс) від 07.09.2022 року №РА7220702; пакувальний лист (Раcking list) від 07.09.2022 року; платіжне доручення банку від 06.07.2022 року № 13; платіжне доручення банку від 08.08.2022 року № 15; платіжне доручення банку від 14.09.2022 року № 17; автотранспортні накладні (три) від 20.10.2022 року; декларація про походження товару від 07.09.2022 року; довідка про транспортні витрати №0169 від 21.10.2022 року; договір про надання послуг митного брокера № БКМ/03-2019 від 01.03.2019 року; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №00467/22 від 11.08.2022 року; митна декларація № UА500020/2022/018764 від 26.10.2022 року.

27 жовтня 2022 року на адресу позивача від відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса-порт», в якому здійснювалося митне оформлення товарів, надійшло електронне повідомлення декларанту. Відповідно до вказаного повідомлення: «До митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 04.05.2021 №04/0521- Сhina (далі - Контракт), рахунок-фактура (інвойс) від 07.09.2022 року №РА7220702, платіжні доручення банку: від 06.07.2022 року № 13, від 14.09.2022 року № 15, від 21.10.2022 року № 17, та інші документи.

…Документи подані декларантом, які підтверджують митну вартість товарів були опрацьовані та встановлено, що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме:

1. згідно п.1 розд. 2 Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 53 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Відповідно до вимог розділу III «Правил...», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. ... Разом з цим, в наданій декларантом довідці про транспортні витрати від 21.10.2022 № 0169 відсутні відомості про умови поставки, та зазначені вище документи разом з митною декларацією не надано;

2. у відповідних графах, наданих платіжних доручень банку: від 06.07.2022 № 13, від 14.09.2022 № 15, від 21.10.2022 № 17, як підстава для здійснення оплати, міститься інформація про документ: РROFORMA INVOICE від 30.06.2022 № РА 7220702/3, що не відповідає умовам п. 3.2 та 3.7 зовнішньоекономічного контракту від 04.05.2021 №04/0521- Сhina, а саме, оплата по даному контракту здійснюється на підставі Інвойсів на кожну партію товару, а зазначений документ: РROFORMA INVOICE від 30.06.2022 № РА 7220702/3, декларантом разом з митною декларацією не надано;

3. Відповідно до умов контракту від 04.05.2021 № 04/0521-Сhina: продавець - «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD., Сhina» продає, а покупець - «ПП Сонекс, Україна, Одеса» купує продукцію відповідно до Інвойсу. Разом з цим, декларантом до митного оформлення надано інвойс від 07.09.2022 № РА7220702 від зазначеного продавця, в якому міститься відомості про виробника товару«TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD», також відсутня печатка та підпис уповноваженої особи Продавця. В зв`язку з тим, що найменування Продавця не відповідає найменуванню виробника товару, Контракт неможливо вважати таким, що стороною є виробник товару. Також вказані відомості про виробника містяться в пакувальному аркуші;

4. відповідно до наданого контракту поставка товарів здійснюється на умовах СFR Одеса, тобто вартість страхування не включена у вартість товару. У наданих до митного оформлення документах (комерційному інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

5. Відповідно до пп. в) п.2 ч. 10 ст.58 Митного кодексу України (далі - МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, разом з цим відповідно до умов п. 4.6 Контракту, вартість упаковки включена у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

З огляду на вищевикладене, відповідно до п. 3 ст. 53 МКУ пропонуємо протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 4) копію митної декларації країни відправлення...».

На виконання вимог вказаного вище повідомлення, 27 жовтня 2022 року позивачем було направлено на адресу Відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса-порт» заяву обґрунтування відсутності розбіжностей за №27/10/22 від 27.10.2022 року.

У вказаній заяві позивачем було наголошено, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Відділом митного оформлення № 1 митного поста «Одеса-порт» не вказано, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника, а лише формально зазначено про необхідність подання документів, які визначені статтею 53 МК України.

З метою підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару до вказаної заяви позивачем було надано: виписку з бухгалтерської документації від 12.10.2022 року; експортний прайс-лист від 01.06.2022 року; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями від 27.10.2022 року; проформи інвойс № РА7220702/3; РА7220702/1; РА7220702/2 від 30.06.2022 року; лист виробника від 27.10.2022 року № РА7480704.

В прохальній частині вказаної заяви було зазначено: 1) Завершити митне оформлення товарів за митною декларацією № UА500020/2022/018764 на підставі поданих декларантом документів протягом чотирьох годин, тобто строку, передбаченого Митним кодексом України. 2) В іншому випадку провести консультації при здійсненні вибору методу визначення митної вартості.

27 жовтня 2022 року Одеською митницею було надіслано позивачу електронне повідомлення, відповідно до якого: «В якості консультації повідомляємо. ... 27.10.2022 року митним органом отримано лист уповноваженої особи від 27.10.2022 року № 27/10/22 щодо надання додаткових документів, пояснення щодо розбіжностей та відмови надання витребуваних документів в повному обсязі у продовж 10 діб, також в листі зазначено, що на вимогу митного органу надається в якості додаткових документів: проформи-інвойсів, виписку з бухгалтерської документації від 12.10.22, експортний прайс-лист від 01.06.22, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями від 27.10.22 №бн.

В наданому додатково висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями від 27.10.2022 року №бн експертом проведений аналіз та надано оцінку вартості об`єкту, виробником якого є: «TAIZHOU CHUNFENG MACHINERY CO., LTD», але відповідно до відомостей у наданому декларантом листі виробника від 27.10.2022 року № РА7480704, правильним необхідно вважати: «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD».

Також, наданий додатково прайс-лист, що згідно з умовами контракту повинен супроводжувати товар, не містить кінцевого терміну дії. Разом з тим, прайс-лист адресований конкретному імпортеру, а не необмеженому колу осіб. Враховуючи викладене, ціни у цьому документі не можуть бути прийняті до уваги.

Митниця звертає увагу, що декларантом не надано витребувані документи, що вимагались митницею відповідно до п. 3 ст. 53 МКУ в повному обсязі та не спростовані наявні розбіжності у документах. ... За таких обставин у їх сукупності, враховуючи не спростування поданими документами виявлених розбіжностей та не надання на вимогу митниці належних документів, які підтверджують заявлену митну вартість, основний метод визначення митної вартості не може бути застосований з огляду на положення ст. 255 та п.2 ч, 6 ст., 54 Митного кодексу України, оскільки відповідно до п.2 статті 58 використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п. 3 статті 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Кодексу.

В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59,60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

Відповідно до статей 62,63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Відповідно до п.1 статті 64 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, оскільки відповідно до п.2 статті 58 використані декларантом відомості не підтверджені документально митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (САТТ) резервним методом.»

Тобто, відповідач дійшов висновку, що позивачем не виконано вимогу, а саме не надано витребувані документи, які підтверджують заявлену митну вартість та не спростовано наявні розбіжності у документах, тому основний метод визначення митної вартості не може бути застосований.

Відповідачем вирішено застосовувати другорядний метод, - резервний, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами (ст.ст. 59,60 МКУ).

27 жовтня 2022 року відповідачем було відмовлено в митному оформленні товарів шляхом прийняття Картки відмови № UА500020/2022/000628 та було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UА500020/2022/000263/2 від 27.10.2022 року, відповідно до якого, відповідачем було скориговано митну вартість товарів в такому розмірі: товару №1 - 99 924,66 доларів США (заявлена митна вартість - 79 805,34 доларів США); товару №3 - 481,21 доларів США (заявлена митна вартість - 374,39 доларів США); товару №5 - 476,88 доларів США (заявлена митна вартість - 242,7 доларів США).

Позивач, вважаючи, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким, що прямо суперечить нормам та вимогам Митного кодексу України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України (далі МК України): митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 4 статті 53 МК України , у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

У частині 5 статті 53 МК України зазначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України , контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У частині 3 статті 54 МК України зазначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У відповідності до частини 3 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу .

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд зазначає, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Як встановлено судом, позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товарів були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 04.05.2021 №04/0521 - Сhina з доповненням; рахунок-фактура (інвойс) від 07.09.2022 року №РА7220702; пакувальний лист (Раcking list) від 07.09.2022 року; платіжне доручення банку від 06.07.2022 року № 13; платіжне доручення банку від 08.08.2022 року № 15; платіжне доручення банку від 14.09.2022 року № 17; автотранспортні накладні (три) від 20.10.2022 року; декларація про походження товару від 07.09.2022 року; довідка про транспортні витрати №0169 від 21.10.2022 року; договір про надання послуг митного брокера № БКМ/03-2019 від 01.03.2019 року; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №00467/22 від 11.08.2022 року; митна декларація № UА500020/2022/018764 від 26.10.2022 року.

В якості додаткових документів були подані наступні: проформи-інвойсів №№ РА7220702/1, РА7220702/2, РА7220702/3 від 30.06.2022 року, бухгалтерська виписка по взаєморозрахункам станом на 12.10.2022 року, експортний прайс-лист від 01.06.2022 року, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями від 27.10.2022 року №бн, лист виробника від 27.10.2022 року № РА7480704.

Щодо витрат на транспортування, відповідачем зазначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 53 цього Кодексу , та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Відповідно до вимог розділу III «Правил...», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 року № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Разом з цим, в наданій декларантом довідці про транспортні витрати від 21.10.2022 року № 0169 відсутні відомості про умови поставки, та зазначені вище документи разом з митною декларацією не надано.

При цьому суд зазначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом було надано довідку про транспортні витрати від 21.10.2022 року №0169 (підтверджується відповідачем) з перевезення вантажів в контейнерах 3x2020'DV МRSU3816611, SUDU5653706, TCKU6885884 згідно маршруту Констанца - Орлівка до митного кордону України, яка містить відомості про вартість перевезення - 54 900,00 грн. (включно з вартістю навантаження у розмірі 2 000,00 грн.); договір про транспортно-експедиторське обслуговування №00467/22 від 11.08.2022 року; автотранспортні накладні СМR (три) від 20.10.2022 року.

Доводи відповідача про відсутність відомостей про умови поставки не відповідають дійсності, оскільки самим відповідачем у пункті 4 графи 33 Рішення «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що «відповідно до наданого контракту поставка товарів здійснюється на умовах СFR Одеса».

Проте такі відомості не в повній мірі відповідають дійсності, оскільки поставка товарів здійснювалась на умовах СFR Констанца, Румунія (Соnstanta), що підтверджується графою 20 «Умови поставки» Митної декларації, відомостями з проформи-інвойсів №№РА7220702/3, РА7220702/1, РА7220702/2 від 30.06.2022 року; експортного прайс-листа від 01.06.2022 року; пакувального листа (Расking list) від 07.09.2022 року; рахунку-фактури (інвойс) від 07.09.2022 року №РА7220702.

Доводи відповідача про те, що транспортні (перевізні) документи разом з митною декларацією не надано не відповідають дійсності та спростовуються прийнятими відповідачем документами (рішеннями).

Щодо рахунків (інвойсів) на оплату, відповідачем зазначено, що у відповідних графах наданих платіжних доручень банку: від 06.07.2022 року №13, від 14.09.2022 року №15, від 21.10.2022 року №17, як підстава для здійснення оплати, міститься інформація про документ: РROFORMA INVOICE від 30.06.2022 року №РА7220702/3, що не відповідає умовам п. 3.2 та 3.7 зовнішньоекономічного контракту від 04.05.2021 року №04/0521-Сhina, а саме, оплата по даному контракту здійснюється на підставі Інвойсів на кожну партію товару, а зазначений документ: РROFORMA INVOICE від 30.06.2022 року № РА7220702/3, декларантом разом з митною декларацією не надано.

Разом з тим судом встановлено, що наведені відповідачем обставини не відповідають дійсності та наданим позивачем документам з огляду на наступне.

У відповідних графах «Призначення платежу» наданих платіжних доручень банку зазначено наступне: 1. платіжне доручення від 06.07.2022 року №13, - РROFORMA INVOICE Nо. РА722О7О2/1 від 30.06.2022; 2. платіжне доручення від 08.08.2022 року №15, - РROFORMA INVOICE Nо. РА722О7О2/2 від 30.06.2022; 3. платіжне доручення від 14.09.2022 року №17, - РROFORMA INVOICE Nо. РА722О7О2/3 від 30.06.2022 року.

Тобто, кожне платіжне доручення містить посилання на окремий рахунок (інвойс) з відповідним номером на кожну партію товару, що відповідає умовам Контракту.

Зазначені рахунки та платіжні доручення були надані разом із митною декларацією.

Крім цього, відповідачем не вірно зазначено дати платіжних доручень, що може свідчити про не дослідження відповідачем наданих йому платіжних доручень.

Щодо відомостей про виробника, відповідачем зазначено, що відповідно до умов контракту від 04.05.2021 року №04/0521- Сhina: продавець - «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD, Сhina» продає, а покупець - «ПП Сонекс, Україна, Одеса» купує продукцію відповідно до Інвойсу. Разом з цим, декларантом до митного оформлення надано інвойс від 07.09.2022 року №РА7220702 від зазначеного продавця, в якому міститься відомості про виробника товару: «TAIZHOU CHUNFENG MACHINERY CO., LTD.», також відсутня печатка та підпис уповноваженої особи Продавця. В зв`язку з тим, що найменування Продавця не відповідає найменуванню виробника товару, Контракт неможливо вважати таким, що стороною є виробник товару. Також вказані відомості про виробника містяться в пакувальному аркуші.

Суд зазначає, що інвойс від 07.09.2022 року №РА7220702 є зведеною інформацією за за трьома рахунками (інвойсами): РА722О7О2/1, РА722О7О2/2, РА722О7О2/3 від 30.06.2022 року (на підставі яких позивачем було здійснено оплату за товар) та не містить розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум. Зазначені рахунки (інвойси) були подані відповідачу.

Позивачем було подано відповідачу лист від продавця за Контрактом - TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD від 27.10.2022 року за №РА7480704, який адресовано ПП «Сонекс», відповідно до якого продавець повідомляє, що при оформленні інвойсу та пакувального листу від 07.09.2022 року №РА7220702 працівником компанії продавця було здійснено друкарську помилку, а саме пропущено слово «CITY» у назві компанії та просять вважати правильним - «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD.».

Суд погоджується з доводами позивача відносно того, що описка у найменуванні продавця жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум, які підлягають обрахуванню при визначенні митної вартості, ознаки підробки тощо.

Щодо страхування товарів, відповідачем зазначено, що відповідно до наданого контракту поставка товарів здійснюється на умовах СFR Одеса, тобто вартість страхування не включена у вартість товару. У наданих до митного оформлення документах (комерційному інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

Суд зазначає, що положеннями п. 8 ч. 2 ст. МК України 53 встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування - у разі, якщо здійснювалося страхування.

Положення зазначеної норми є диспозитивними, тобто не місять обов`язку мати документи на підтвердження страхування у випадку, коли страхування не здійснювалось.

Відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010 року, постачання на умовах СFR означає, що продавець зобов`язаний своїм коштом доставити товар у порт відвантаження, завантажити його на судно і сплатити фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення, а також, що продавець не має обов`язку із страхування вантажу (товарів).

У наданій позивачем митному органу довідці про транспортні витрати від 21.10.2022 року №0169 вказано, що страхування вантажу не здійснювалось.

Як вже було зазначено, твердження відповідача про те, що поставка товарів здійснюється на умовах СFR Одеса не відповідає дійсності, оскільки поставка товарів здійснювалась на умовах СFR Констанца.

Щодо вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, відповідачем зазначено, що відповідно до пп. в) п.2 ч. 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, разом з цим відповідно до умов п. 4.6 Контракту, вартість упаковки включена у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

Суд вважає, що вказаний довід відповідача є суперечливим з огляду на наступне.

По-перше, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення в цій частині, посилаючись на положення пп. в) п.2 ч. 10 ст. 58 МК України, фактично застосовує положення іншої норми - пп. в) п. 1 ч. 10 ст. 58 МК України.

По-друге, положення норми пп. в) п.1 ч. 10 ст. 58 МК України є диспозитивними та містять гіпотезу - якщо витрати не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, то такі витрати додаються до ціни при визначенні митної вартості.

По-третє, як зазначено самим відповідачем, відповідно до умов п. 4.6 Контракту, вартість упаковки включена у вартість товару, тому доводи відповідача про відсутність будь-якої інформації щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари не заслуговують на увагу.

Отже, вартість тари та пакування окремо не розраховуються, а включені у вартість товару. Таким чином, у інвойсі та рахунку-проформі правомірно не зазначено окремо вартість пакування та тари, оскільки їх вартість входить до вартості товару, є її складовою частиною.

Щодо відмінності особи виробника та особи продавця, відповідачем зазначено, що в наданому додатково висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями від 27.10.2022 року №бн експертом проведений аналіз та надано оцінку вартості об`єкту, виробником якого є: «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD.», але відповідно до відомостей у наданому декларантом листі виробника від 27.10.2022 року № РА7480704, правильним необхідно вважати: «TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD.» .

Як вже було зазначено, відповідно до листа від 27.10.2022 року № РА7480704, продавцем було допущено помилку у назві компанії.

У розділі «Ідентифікація і загальна характеристика об`єкта оцінки» висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями від 27.10.2022 року №бн (сторінка 10), виробником товару зазначено TAIZHOU CITY CHUNFENG MACHINERY CO., LTD.

З урахування викладеного суд наголошує, що помилка у найменуванні продавця жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум, які підлягають обрахуванню при визначенні митної вартості.

Щодо прайс-листа, відповідачем зазначено, що наданий додатково прайс-лист, що згідно з умовами контракту повинен супроводжувати товар, не містить кінцевого терміну дії. Разом з тим, прайс-лист адресований конкретному імпортеру, а не необмеженому колу осіб, проте, відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, отже, не містить всіх необхідних реквізитів для встановлення зв`язку між поданим прайс листом та партією товару, яка ввозиться. Враховуючи викладене, ціни у цьому документі не можуть бути прийняті до уваги.

Суд приймає до уваги твердження позивача відносно того, що кінцевий термін дії, посилання на контракт та інвойс не є обов`язковими реквізитами прайс-листів. Форма таких документів не є затвердженою, тому такі документи складаються продавцями на власний розсуд, оскільки за змістом єдину інформацію, яку вони мають містити, є ціна товару.

Наданий позивачем прайс-лист від 01.06.2022 року адресований ПП «Сонекс» на умовах поставки СFR Констанца, найменування товару відповідає імпортованому.

Крім цього, прайс-лист не належить до переліку документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених ч. 2 ст. 53 МК України та не містять розбіжностей.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не зазначив про наявність жодних розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум та проігнорував подані декларантом додаткові документи та пояснення.

Відповідачем не вказано, які саме конкретні розбіжності або невідповідності в поданих позивачем до митного оформлення документах стали підставою для невизнання встановленої ним митної вартості товару, як і не наведено обставин, що вплинули на таке коригування; зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не вбачається, який саме показник ціни придбаного товару, на думку відповідача, був сумнівним чи/або помилковим, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення митного органу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі №820/307/17.

При цьому суд зазначає, що витребування додаткових документів у позивача було обґрунтовано формальними підставами (всіма переліченими у ч. 3 ст. 53 МК України підставами).

При цьому, відповідачем не було зазначено яких саме відомостей не вистачає; проігноровано документи, надані позивачем, якими підтверджується як ціна товарів так і розмір фактичної сплати за такі товари; не зазначено конкретних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості імпортованих товарів.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 р. у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16 назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 р. у справі №820/263/17 дійшов висновку, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З викладеного можна дійти висновку, що відповідачем було формально запитано всі документи, які передбачені статтею 53 МК України без зазначення конкретних розбіжностей задекларованої Позивачем митної вартості, тому такий запит відповідача не мав на меті та на стосувався визначення митної вартості товару.

Відсутність належного обґрунтування митним органом причин та суті запиту додаткових документів є однією із підстав для подальшого визнання рішення про коригування митної вартості протиправним.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються помер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Проте, як видно з гр. 33 оскаржуваного рішення, коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційних умов тощо, відповідачем не здійснювалось.

Частиною 1 ст. 57 МК встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У ч.8 ст.57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідач неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи при об`єктивній можливості їх застосування.

В рішенні про коригування митної вартості зазначає, що "у митного органу відсутня інформація стосовно операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами", внаслідок чого він застосовує саме резервній (6) метод.

Митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 Митного кодексу України, у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичного, подібного (аналогічного) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14.

Посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17.

Отже, вказані позивачем при декларуванні товару відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги приватного підприємства «Сонекс» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Звежинський проти Польщі», заява №34049/96 відповідно до п.71 якого суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. A. та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота. При цьому, п. 73 суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», заява №23620/05, відповідно до п.17 суд повторює, що будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, пп. 69-73, серія А №52).

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, наявні в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги приватного підприємства Сонекс» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати приватного підприємства Сонекс» у сумі 2 481,00 грн., сплачені згідно платіжного доручення № 846 від 29.11.2022 року на суму 2481,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства Сонекс» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про корегування митної вартості товарів №UA500020/2022/000263/2 від 27.10.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь приватного підприємства Сонекс» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне підприємство Сонекс» (вул. Миколи Боровського, буд. 33, м. Одеса, 65031, ).

Відповідач: Одеська митниця (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078, ).

Суддя С.О. Cтефанов