Справа № 140/6892/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/6892/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Луцької районної державної адміністрації Волинської області, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ №55-ос від 19 липня 2022 року керівника апарату Луцької районної (військової) адміністрації Волинської області Березної Наталії Петрівни про зупинення нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 -головному спеціалісту відділу містобудування та архітектури, інфраструктури, екології, організації діяльності надання адміністративних послуг районної державної адміністрації з 19 липня 2022 року на період проходження військової служби;

2) зобов`язати Луцьку районну (військову) адміністрацію Волинської області здійснити з 19 липня 2022 року нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 головному спеціалісту відділу містобудування та архітектури, інфраструктури, екології, організації діяльності надання адміністративних послуг районної державної адміністрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала на посаді начальника управління, в подальшому відділу інвестицій, інфраструктури та агропромислового розвитку Ківерцівської РДА Волинської області, згодом уклала контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу строком на 3 роки в особливий період, де наразі й проходить військову службу.

Позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за місцем роботи. Однак з 19 липня 2022 року збереження середнього заробітку припинилось відповідно до наказу відповідача №55-ос.

Наказ обґрунтований набранням чинності Закону України №2352, за змістом якого у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада та середній заробіток» було замінено словами «зберігаються місце роботи та посада».

Позивач вважає, що при виданні оскаржуваного наказу, відповідач невірно застосував норми закону, а саме скасування обов`язку роботодавця зберігати середній заробіток стосувалося лише тих осіб, які вступали на військову службу після 19 липня 2022 року. Підстав для протилежних висновків норми Закону №2352 не надають. Тому, посилаючись на його норми, відповідач не мав права припиняти виплату середнього заробітку.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що порушує його законні права та обов`язки, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що 01 липня 2022 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року.

Відповідно до Закону, були внесені зміни до Кодексу законів про працю України, а саме: в частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада, і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Згідно з абзацом четвертим частини 1 статті 119 Бюджетного кодексу України. нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

На підставі норм Закону №2352-ІХ, з метою недопущення нецільового використання бюджетних коштів та порушення бюджетного законодавства, відповідно до Бюджетного кодексу України, наказом керівника апарату Луцької районної (військової) адміністрації Волинської області №55-ос від 19 липня 2022 року зобов`язано зупинити нарахування середнього заробітку з 19 липня 2022 року.

Враховуючи, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2352-ІХ не визначено особливостей застосування норми частини третьої статті 119 КЗпП, то з дня набрання чинності цього Закону за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Закону №2352-ІХ на військову службу, зокрема позивача, слід зберігати лише місце роботи (посаду).

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 уклала контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу строком на 3 роки в особливий період.

Наказом Ківерцівської РДА по апарату райдержадміністрації від 29 січня 2020 року №24-ос «Про призначення в порядку переведення ОСОБА_1 » призначено з 30 січня 2020 року ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля райдержадміністрації в порядку переведення з посади начальника відділу інвестицій, інфраструктури та агропромислового розвитку Ківерцівської райдержадміністрації; увільнено ОСОБА_1 від роботи із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку з 30 січня 2020 року на час проходження військової служби за контрактом в особливий період на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення з військової служби.

Далі 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 уклала контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу строком на 1 рік.

19 липня 2022 року керівник апарату Луцької районної (військової) адміністрації Волинської області видала наказ №55-ос від 19 липня 2022 року, згідно з яким зобов`язано зупинити нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 - головному спеціалісту відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля райдержадміністрації з 19 липня 2022 року на період проходження нею військової служби за контрактом. Підставою винесення оскаржуваного наказу вказано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ та частина третя статті 119 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи такий наказ відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII Закону №2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою, четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

01 липня 2022 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року.

Відповідно до Закону №2352-ІХ внесені зміни до Кодексу законів про працю України, а саме: в частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада, і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Отже, з 19 липня 2022 року частина третя статті 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржуване розпорядження відповідача порушує його права та інтереси, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, набрав чинності 19 липня 2022 року тобто після зарахування його на військову службу за контрактом, а тому не повинен до нього застосовуватися, суд зазначає наступне.

Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ був прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2. 3. Рішення від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої: «На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово - економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.»

У пункті третьому вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Наразі Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ неконституційним не визнавався, є чинним та обов`язковим до виконання.

Стосовно посилання позивача на те, що вказані зміни у законодавстві стосуються осіб, які призвані на військову службу вже після набрання чинності таких змін, суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ не містить таких вимог. З огляду на вказане суд вважає посилання позивача у цій частині необґрунтованим.

Частиною другою статті 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність наказу керівника апарату Луцької районної (військової) адміністрації Волинської області ОСОБА_2 №55-ос від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 - головному спеціалісту відділу містобудування та архітектури, інфраструктури, екології, організації діяльності надання адміністративних послуг районної державної адміністрації з 19 липня 2022 року на період проходження військової служби, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер