Справа № 640/25254/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Ружанського Леоніда Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року, Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить суд:

- прийняти рішення на користь Головного управління ДПС у м. Києві, яким стягнути кошти платника податків з ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у розмірі 1 266 121, 33 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за відповідачем обліковується податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та з військового збору, який останнім в добровільному порядку не сплачений.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнено кошти платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на суму податкового боргу у розмірі 1 266 121, 33 гривень на користь Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ЄДРПОУ ВП 44116011).

Не погоджуючись з вказаною постановою, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

02 лютого 2023 року на електронну пошту Шостого апеляційного адміністративного суду представником відповідача подано заяву про перенесення слухання, не засвідчене ЕЦП.

Подана заява обґрунтована хворобою представника відповідача та бажанням особисто надати в судовому засіданні заперечення стосовно позовних вимог.

Порядок перенесення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді передбачено ст. 223 КАС України.

При цьому даною статтею передбачено підстави для перенесення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Колегія суддів зазначає, що подана заява представника відповідача про перенесення слухання обґрунтоване хворобою представника відповідача та бажанням особисто надати в судовому засіданні заперечення стосовно позовних вимог.

Зазначеніобставине не підтверджено заявником у справі.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що КАС України передбачено альтернативний спосіб участі у судовому засіданні шляхом безпосередньої участі за допомогою відео засобів з використанням системи «EasyCon», керуючись нормами ст. 195 КАС України.

У зв`язку із зазначеним, суд апеляційної інстанції не вважає зазначені вище посилання представника щодо неможливості участі в судовому засіданні поважними та обґрунтованими.

З огляду на те, що розгляд зазначених в заяві справи не перешкоджає подальшому перегляду в апеляційному порядку даної адміністративної справи та виходячи з правил ч. 1 ст. 223, ч.2 ст.205 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що увалами шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 року відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 лютого 2023 року об 10 год. 00 хв.

Та, повісткою - повідомленням від 06 грудня 2022 року проінформовано про розгляд справи №640/25254/21.

Зазначену вище інформацію доведено до відома сторін шляхом відправлення повідомлення засобами електронного зв`язку на електронні адреси які знаходяться в матеріалах справи.

Також, 27.01.2023 року про розгляд зазначеної справи телефонограмою проінформовано про розгляд призначеної справи представника відповідача - Ружанського Л.В., особисто.

Зазначене вище не заперечує заявником, що повістку повідомлення про призначення розгляду адміністративної справи на 01.09.2022 року на 10 год. 00 хв.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що заяву подано не у письмовій формі та без використання підсистеми «Електронний суд», не засвідчено ЕЦП.

Таким чином, заява не відповідає вимогам ст. 167 КАС України, якою встановлено загальні вимоги до письмових заяв, клопотань та заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в органах ДПС та є платником податків за основним місцем обліку.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 на момент звернення позивача до суду має заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, перед бюджетом у розмірі 1 266 121,33 грн.

Вказана заборгованість виникла на підставі винесених податкових повідомлень-рішень, винесених контролюючим органом:

- № від 11.04.2019 р.;

- № від 11.04.2019 р.;

- № від 11.04.2019 р.;

- № від 11.04.2019 р.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку податкова заборгованість не сплачена, Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до суду з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до ст. п. 14.1.137 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Відповідно до п. 54.1. ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Правовими положенням пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України.

Відповідно до п. 59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Правовими положеннями п.57.1 ст.57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність у відповідача несплаченої у визначений законодавством строк узгодженої суми грошового зобов`язання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копіями податкової вимоги форми «Ф» від 07.04.2021 № 20692-13, податкових повідомлень-рішень: № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що Головне управління ДПС у м. Києві відправило податкові повідомлення-рішення № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р. у відповідності до ст. 59 ПК України рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

Зазначена податкові повідомлення-рішення скеровані податковим органом на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 (відповідно до даних з Відомостей з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України).

Колегія суддів звертає увагу, що з наданих позивачем копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що відповідач отримав вказані вище податкові повідомлення-рішення особисто.

У відповідності до пункту 42.2 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо підтвердження належності вручення стороні судових рішень, які повернулися із відміткою «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини» (постанова від 26.04.2021 у справі № 916/335/18, ухвала від 22.04.2021, ухвала від 13.10.2020 у справі № 910/5211/18 та інші).

Враховуючи викладене, вищевказані документи вважається врученою відповідачу належним чином.

Разом з тим, відповідач зазначає, що податкову вимогу форми «Ф» від 07.04.2021 № 20692-13 останній не отримував. У той же час, у відзиві відповідач не заперечує отримання ним вказаних вище податкових повідомлень-рішень,

На думку суду вказані обставини свідчать про обізнаність відповідача про наявність податкового боргу та необхідності сплати податкових зобов`язань за винесеними контролюючим органом податковими повідомлення-рішеннями.

Колегія суддів також звертає увагу, що на час розгляду судом справи по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів оскарження податкових повідомлень-рішень або погашення податкового боргу за визначеними податковими зобов`язаннями, до суду не надано.

Доводи відповідача про безпідставність нарахування податкового боргу контролюючим органом у зв`язку з неотриманням ним доходів у вигляді додаткового блага, які підлягають відображенню платником податків в податковій декларації про майновий стан і доходи, після анулювання (прощення) боргу за кредитним договором, та, відповідно, відсутність обов`язку сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету з такого доходу визнаються судом необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував щодо нарахування грошового зобов`язання та не оскаржував податкові повідомлень-рішень: № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р.; № від 11.04.2019 р., в результаті яких у відповідача виник податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та з військового збору.

Крім того, колегія суддів зазначає про безпідставність доводів відповідача щодо того, що відповідач не отримував лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 28.12.2018 №05.6-12/79-1352 щодо анулювання (прощення) боргу фізичної особи, відповідно до якого повідомлено про те, що в звіті форми 1-ДФ за IV квартал 2017 року з ознакою доходу « 126» відображена сума анульованої (прощеної) заборгованості (основного тіла кредиту), за самостійним рішенням банку, з відповідним повідомленням боржника про прощення боргу в порядку передбаченому п.п. «д» 164.2.17п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, оскільки останній в порушення приписів ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надав суду доказів зазначено.

Водночас, як вбачається з акту ГУ ДФС у м. Києві від 14.03.2019 №550/26-15-42-02-30/, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 не подано до ДНІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, чим порушено вимоги п. 179.1, ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням п.п.49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.

На лист ГУ ДФС у м. Києві від 02.10.2018р. №57420/Ш/26-15-13-04-20 про подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу, отриманого як додаткове благо, фізичною особою ОСОБА_1 відповідь та інформація не надані, що не заперечується відповідачем.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходит до висновку, що передбачені ПК України заходи не привели до погашення відповідачем податкового боргу.

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Джерела погашення податкового боргу платника податку визначені нормами ст. 87 ПК України. Крім того, в силу приписів п. 87.9 ст. 87 цього Кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Підпунктом 20.1.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Відповідно до абз.1 п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку, що відповідач доказів оскарження податкових повідомлень-рішень або погашення податкового боргу в сумі 1 266 121, 33 грн. не надав, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Ружанського Леоніда Володимировича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль