Справа № 160/4968/22
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/4968/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року (головуючий суддя Юхно І.В.) по адміністративній справі № 160/4968/22, розглянутої у порядку письмового провадження

за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.03.2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача НОМЕР_1 прикордонного Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі 94 загону ЗРУ Держприкордонної служби України), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 , видане 24.03.2022 року інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) 94 загону ЗРУ Держприкордонної служби України майстер-сержантом ОСОБА_2 (далі інспектором прикордонної служби Жаріковою М.

За позицією позивача відмова у перетинанні державного кордону України з підстав, не передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», є неправомірною та протиправною, а оскаржуване рішення від 24.03.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки зміст та форма рішення про відмову в перетинанні державного кордону України не відповідають встановленій діючим законодавством формі рішення. Іншими законами України не встановлено жодних обмежень порядку та умов перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон, просить позов задовольнити.

У відзиві на позов відповідач просить в позові відмовити за безпідставністю вимог, оскільки позивача оскаржуваним рішенням тимчасово обмежено у праві виїзду з України згідно розпорядження Голови Держприкордонслужби України від 17.03.2022 року № 23-6855/9/6-22, на виконання п. 3 Указу Президента України від 24.02. 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст.33 Конституції України, з метою забезпечення запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у зв`язку з відсутністю у позивача документів, необхідних для в`їзду до держави прямування (він не входить у категорію осіб до 18 років та старше 60 років), транзиту, в передбачених законодавством випадках. Положення ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» , а саме підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України не підлягає до застосування у оскаржуваних правовідносинах. Форма та зміст оскаржуваного рішення відповідають наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 14.12.2010 року №967.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2022 року в задоволенні позову відмовлено з підстав відсутності у позивача документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального права, та задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим Центральним відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 12.04.2019 року.

Позивач 24.03.2022 року прибув в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Малий Березний» з метою перетину державного кордону України, де ним пред`явлено посадовій особі відповідача паспорт громадянина України № НОМЕР_2 .

Перевіривши надані позивачем документи інспектором прикордонної служби Жаріковою М. прийнято 24.03.2022 року оспорюване рішення, яким на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», позивача як громадянина України тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, за відсутністю підстав на право перетинання кордону, так як позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують передбачену законом підставу для виїзду за кордон.

Вказані обставини стали підставою звернення позивачем з позовом до суду.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, вільно залишати її територію, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таке право відповідно до ст. 64 Конституції України може обмежуватися в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI ,зокрема, громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно загальновідомої інформації Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який продовжено наступними Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, № 259/2022 від 18.04.2022 року тощо.

Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем в Україні діяв воєнний стан.

Згідно з п.2,3 Указу №64/2022 військовому командуванню та, зокрема, Державній прикордонній службі України разом із МВС України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування надано право запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Постановою КМ України №1455 від 29.12.2021 року відповідно до п. 6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан(далі - Порядок №1455 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями п.1,2 Порядку №1455 визначена процедура встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів АР Крим, органів місцевого самоврядування; правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Згідно п.4,8 Порядку №1455 встановлення особливого режиму здійснюється військовим командуванням на підставі Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях; перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Приписами ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ ( з наступними змінами) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до Указу №64/2022 та на виконання вимог Закону «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 року , Адміністрацією Держприкордон служби України листом від 17.03.2022 року №23-6855/0/6-22-Вих «Щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану» органам Держприкордонслужби надані відповідні роз`яснення, в яких зазначено, що обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років не застосовуються до відповідного переліку осіб, до яких позивач не відноситься.

Викладене свідчить, що станом на час виникнення спірних відносин конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось чинним законодавством, оскільки в Україні діяв воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, військовозобов`язаним громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років був заборонений виїзд за територію України, такі громадяни повинні надавати Держприкордонслужбі необхідні документи для підтвердження права виїхати за межі території України.

Матеріалами справи підтверджено, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що позивачу на 24.03.2022 року - день прийняття оскаржуваного рішення - виповнилося 48 років 7 місяців 25 днів, під час спроби виїзду з території України в міжнародному пункті пропуску автомобільного сполучення «Малий Березний» ним не надано документів на підтвердження того, що до нього не застосовуються обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України, як до громадянина України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

В силу викладеного оспорюване рішення від 24.03.2022 року про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України є індивідуальним правовим актом, на час прийняття рішення виконано, чим вичерпало свою дію.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі посадової особи НОМЕР_1 загону ЗРУ Держприкордонної служби України при прийнятті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України, при цьому права та інтереси позивача оспорюваним рішенням не порушені.

Посилання позивача на невідповідність рішення встановленій формі спростовано матеріалами справи, згідно яких оспорюване рішення від 24.03.2022 року про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України відповідає формі, затвердженій наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 14.12.2010 року №967.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту . Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом не допущено, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення м Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року по адміністративній справі № 160/4968/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, та не підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно ч.5 ст.ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий