Справа № 188/1473/22
Суддя: Місюра К. В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1473/22
Провадження № 2-а/188/4/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровськоїобласті в складі головуючого судді Місюри К.В.

з участю секретаря судового засідання Лисяк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання рішення державного виконавця неправомірним

ВСТАНОВИВ:

08.12.2022 року до Петропавлівського районного суду Деніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Гуганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) про визнання рішення державного виконавця неправомірним .

В обґрунтування заяви зазначено, що постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 року в адміністративній справі № 415/7858/17 , яка була залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2018 року , бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження ним дійсної строкової служби ОСОБА_1 , що став особою з інвалідністю у зв`язку зі зміною ч.3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-Х11, визнана незаконною, на УПФУ в м. Лисичанську Луганської області покладено обов`язок зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , який внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час дійсної строкової служби став особою з інвалідністю , пенсію з інвалідності з 01.10.2017 року з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати , встановленої законом на відповідного року.

11.04.2018 року за вищевказаним рішенням Лисичанським міським судом Луганської області видано виконавчий лист.

02.03.2021 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) Віхлініним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 415/7858/17.

22.04.2021року на особисту електронну адресу ОСОБА_1 від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) отримано копію листа УПФУ в м.Лисичанську Луганської області без дати та вихідного номеру «Щодо виконання рішення суду у справі №415/7858/17» згідно якого відповідач відмовився виконувати рішення Лисичанського міського суду.

28.01.2021 року , в зв`язку з відмовою УПФ України в м. Лисичанську Луганської області виконувати постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 415/7858/17 позивач звернувся до Лисичанського міського суду із заявою про визнання бездіяльності боржника протиправною.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Віхлініна Д.В. від 28.04.2021 р. виконавче провадження з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 415/7858/17 закрито. В якості підстави закриття виконавчого провадження вказано : «рішення виконано фактично та в повному обсязі».

Позивач вважає вищевказану постанову про закриття виконавчого провадження неправомірною, просить скасувати її, у зв`язку з чим , звернувся до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 383 КАС України, заяву розглянуто в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 року в адміністративній справі № 415/7858/17 , яка була залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2018 року , бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження ним дійсної строкової служби ОСОБА_1 , що став особою з інвалідністю у зв`язку зі зміною ч.3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-Х11, визнана незаконною, на УПФУ в м. Лисичанську Луганської області покладено обов`язок зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , який внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час дійсної строкової служби став особою з інвалідністю , пенсію з інвалідності з 01.10.2017 року з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати , встановленої законом на відповідного року.

11.04.2018 року за вищевказаним рішенням Лисичанським міським судом Луганської області видано виконавчий лист.

02.03.2021 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) Віхлініним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 415/7858/17.

22.04.2021року на особисту електронну адресу ОСОБА_1 від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) отримано копію листа УПФУ в м.Лисичанську Луганської області без дати та вихідного номеру «Щодо виконання рішення суду у справі №415/7858/17» згідно якого відповідач відмовився виконувати рішення Лисичанського міського суду.

28.01.2021 року , в зв`язку з відмовою УПФ України в м. Лисичанську Луганської області виконувати постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 415/7858/17 позивач звернувся до Лисичанського міського суду із заявою про визнання бездіяльності боржника протиправною.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Віхлініна Д.В. від 28.04.2021 р. виконавче провадження з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 415/7858/17 закрито. В якості підстави закриття виконавчого провадження вказано : «рішення виконано фактично та в повному обсязі».

Станом на час подачі позову 08.12.2022 р. постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі 415/7858/17 не виконана.

Розглянувши позовну заяву , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи наведене, виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд зазначає, що у ст. 383 КАС України правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Вказана правова позиція визначена в постанові Верховного Суду по справі N 520/11829/17 від 27 листопада 2018 року.

Отже, зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем рішення суду від 19.01.2018 року по справі N 415/7858/17, а отже вимоги позивача викладені у заяві поданій в порядку ст. 383 КАС України є такими, що підлягають задоволенню.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02, п. п. 24-27, від 13.06.2006, п. п. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12.05.2011).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19.02.2009).

Так, статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що заява позивача про визнання рішення державного виконавця неправомірним є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено положення ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме: не виконано судове рішення, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 2-9, 256, 295, 297, 383 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати постанову від 28.04.2021 р. заступника начальника відділу примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) Віхлініна Д.В. про закриття виконавчого провадження ВП № 64681100 з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 418/7858/17 неправомірною.

Скасувати постанову від 28.04.2021 р. заступника начальника відділу примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) Віхлініна Д.В. про закриття виконавчого провадження ВП № 64681100 з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 418/7858/17.

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) продовжити виконавче провадження з примусового виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 р. в адміністративній справі № 418/7858/17.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. В. Місюра