Справа № 480/7021/21
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Справа № 480/7021/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,

представника відповідача - Тихонової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/7021/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до Сумської обласної прокуратури (далі відповідач) у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 189-к від 15.03.2021 в частині тимчасового визначення ОСОБА_1 робочого місця в Охтирській окружній прокуратурі надання їй завдань та доручень не пов`язаних з виконанням функцій прокуратури;

- визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо не вчинення дій з приведення у відповідність (перейменування) займаної ОСОБА_1 посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури з рівнозначною посадою начальника Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури;

- зобов`язати керівника Сумської обласної прокуратури привести у відповідність (перейменувати) займану ОСОБА_1 посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури із рівнозначною посадою начальника Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури з 15.03.2021;

- зобов`язати керівника Сумської обласної прокуратури видати ОСОБА_1 посвідчення начальника Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури;

- зобов`язати керівника Сумської обласної прокуратури внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про зайняття посади начальника Тростянецького відділу Охтриської окружної прокуратури з 15.03.2021;

- зобов`язати керівника Сумської обласної прокуратури перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 15.03.2021 заробітну плату з розрахунку посадового окладу, встановленого для начальника Тростянецького відділення Охтирської окружної прокуратури.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що наказ № 189-к від 15.03.2021, яким їй визначено робоче місце в Охтирській окружній прокуратурі є протиправним, оскільки з адміністративної посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури вона не звільнялась.

Також позивач зауважила на тому, що керівник Сумської обласної прокуратури допустив протиправну бездіяльність, оскільки не вжив заходів щодо переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури з 15.03.2021.

Ухвалою суду від 04.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/7021/21, підготовче засідання призначено на 13.10.2021 об 11 год. 00 хв., встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Сумська обласна прокуратура у відзиві зазначила, що підстави для переведення ОСОБА_1 на посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури були відсутні, оскільки позивач станом на 15.03.2021 не завершила кваліфікаційні процедури, передбачені Законом України «Про прокуратуру» для зайняття таких посад.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що наказом № 325к від 05.08.2021 позивач була звільнена з посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, у зв`язку з чим, оскаржувані наказ та бездіяльність не порушують її прав.

Ухвалами суду від 06.10.2021 строк розгляду справи у підготовчому провадженні продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 29.10.2021 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 29.10.2021 підготовче провадження по справі № 480/7021/21 закрито, розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні 30.11.2021 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 30.11.2021, занесеною до протоколу, у зв`язку з відсутністю позивача та його представника, судове засідання відкладено на 23.12.2021 о 10 год. 00 хв., а ухвалою суду від 21.12.2021 на 20.01.2022 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 20.01.2022, занесеною до протоколу, судове засідання відкладено на 03.02.2022 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 03.02.2022, задоволено клопотання позивача, провадження у справі № 480/7021/21 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 480/9803/21.

Ухвалою суду від 02.12.2022 провадження у справі № 480/7021/21 поновлено, судове засідання призначено на 20.12.2022 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 20.12.2022, занесеною до протоколу, в судовому засіданні оголошена перерва до 11 год. 00 хв. 17.01.2023.

Ухвалою суду від 02.01.2023, судове засідання відкладено на 25.01.2023 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 25.01.2023, на підставі клопотання позивача, судове засідання відкладено на 01.02.2023 о 10 год. 00 хв.

01.02.2023 позивач та її представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засіданн не прибули, про причини неприбуття суд не повіждомили.

Представник Сумської обласної прокуратури в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши повноважного представника відповідача, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 17.05.2016 проходила службу на посаді начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури. Під час проходження служби позивачем, у зв`язку з утворенням та початком роботи окружних прокуратур, а також враховуючи припинення діяльності місцевих прокуратур, 15.03.2021 Сумською обласною прокуратурою прийнято наказ № 189-к яким, окрім іншого, начальнику Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури тимчасово визначено робоче місце в Охтирській окружній прокуратурі.

Згодом, ОСОБА_1 звернулася до керівника Сумської обласної прокуратури із заявою, у якій просила привести у відповідність (перейменувати) займану нею посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури на рівнозначну посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури. У відповідь, листом від 19.06.2021 відповідач роз`яснив позивачу порядок зайняття адміністративних посад у окружних прокуратурах.

Наказом Сумської обласної прокуратури № 325к від 05.08.2021, на підставі пункту 3 частини 1 статті 51 та частин 1, 3 статті 54 Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення пов`язане з корупцією.

Не погоджуючись з наказом про звільнення, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку, втім, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 по справі № 480/9803/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022, в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовим спором є, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Юрисдикція адміністративних судів, за змістом пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Суд акцентує увагу на тому, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, зокрема, однією із сторін в ньому є суб`єкт владних повноважень. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак, спір набуває ознак публічно-правового не лише за наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи його посадової особи, а й за умови здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Водночас, за змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Правова позиція щодо тлумачення поняття "законний інтерес" викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 по справі №522/3665/17.

У цій постанові Суд звернув увагу на те, що заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Проаналізувавши правові норми, Верховний Суд у згаданій постанові визначив, що законний інтерес має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її"); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд констатує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Разом з цим, недотримання суб`єктом владних повноважень вимог Закону при прийнятті рішення, вчинення чи невчинення дії, не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою для такого визнання є доведеність позивачем факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок прийняття цього рішення, вчинення чи невчинення цієї дії.

У рішенні від 20 лютого 2019 року по справі № 522/3665/17 Верховний Суд зазначив, що у разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження. Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті.

Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Тобто підставою для задоволення позову є встановлення адміністративним судом факту порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття рішення, вчинення або невчинення дії суб`єктом владних повноважень.

Право особи на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

На виконання частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом у постановах від 20.02.2019 по справі № 522/3665/17, від 05.08.2019 по справі № 522/18588/17, від 11.07.2019 по справі № 826/14642/15, сформовано висновок, що заінтересованість особи повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Отже, у справі, що розглядається, суду необхідно з`ясувати, чи має позивач на момент розгляду справи матеріально-правову зацікавленість (інтерес) в оскарженні спірного наказу Сумської обласної прокуратури і допущеної відповідачем бездіяльності, а також чи є заявлене позивачем порушення прав реальним.

Як убачається з матеріалів справи, наказ № 189-к від 15.03.2021, так само як і оскаржувана бездіяльність відповідача стосуються прав та інтересів ОСОБА_1 , як працівника органів прокуратури. Звертаючись з позовом що розглядається до суду, позивач просила суд про захист її права на працю в органах прокуратури, тобто, у разі задоволення позовних вимог, рішення у справі мало відновити її права, як працівника органів прокуратури.

В той же час, матеріалами справи підтверджено, що наказом № 325к від 05.08.2021, на підставі пункту 3 частини 1 статті 51 та частин 1, 3 статті 54 Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення пов`язане з корупцією.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 по справі № 480/9803/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022, у задоволенні позовної заяви про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу про звільнення, ОСОБА_1 відмовлено, цей наказ визнано правомірним.

За таких обставин, суд робить висновок про те що оскаржувані наказ відповідача та бездіяльність станом на день розгляду справи не порушують прав ОСОБА_1 та не створюють для неї негативних наслідків.

Стосовно наявності у позивача законного інтересу, суд зазначає, що за змістом позовної заяви, порушення своїх інтересів позивач убачає у недотриманні відповідачем вимог, які регулюють питання проходження служби в органах прокуратури.

За своїм смисловим навантаженням термін "законний інтерес" є тотожним "охоронюваному законом інтересу", оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 по справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 по справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У правовідносинах які є предметом розгляду, судом встановлені обставини, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості) в частині заявлених позовних вимог про визнання протиправними наказу № 189-к від 15.03.2021 та бездіяльності в силу кількох ознак.

Так, вимоги позивача не породжують для нього правових наслідків, оскільки скасування згаданого наказу та визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною не сприятиме відновленню порушеного, на думку позивача, інтересу щодо дотримання відповідачем вимог, які регулюють питання проходження служби в органах прокуратури, оскільки станом на день розгляду справи позивач не проходить службу в органах прокуратури.

Підсумовуючи викладене, варто зазначити, що судовим розглядом встановлено дві обставини, які згідно з наведеними вище критеріями Верховного Суду, свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), який підлягає судовому захисту в частині позовних вимог про скасування наказу № 189-к від 15.03.2021 та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не вчинення дій.

Аналізуючи зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме йому. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, порушений оскаржуваними наказом та бездіяльністю станом на день розгляду справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного наказу і визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною та, як наслідок для задоволення позовних вимог в цій частині.

Беручи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання керівника Сумської обласної прокуратури вчинити дії є похідними від позовних вимог про скасування наказу та визнання бездіяльності протиправною, вони також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складено 01.02.2023.

Суддя С.В. Воловик