Справа № 320/1065/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1065/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області (далі - відповідач, рада), в якому просив:

- визнати протиправним рішення Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №17/62 від 23 грудня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057;

- зобов`язати Гатненську сільську раду Фастівського району Київської області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057 для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та надання її у власність ОСОБА_1 ;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 20 992,40 грн (992,40 грн судовий збір та 20 000,00 грн правова допомога) за рахунок бюджетних асигнувань Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області;

- зобов`язати Гатненську сільську раду Фастівського району Київської області подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення у даній справі.

В обґрунтування позову зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 24 грудня 2020 року позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На реалізацію вищевказаного наказу ОСОБА_1 було замовлено у відповідній організації та подано на розгляд відповідача разом із заявою проект землеустрою відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057 для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та надання її у власність ОСОБА_1 . Проте, рішенням відповідача відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з тим, що заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації. Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №17/62 від 23 грудня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057.

Зобов`язано Гатненську сільську раду Фастівського району Київської області у встановленому законом порядку на черговій сесії сільської ради розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057 для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, та надання її у власність ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області судовий збір у розмірі 496,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою слугувала, зокрема, невідповідність вимогам містобудівній документації. Однак, з матеріалів справи судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 "Для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ - 01.05), площею 0,1200 га, яка розташована на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер №:05:002:0057, погоджено у порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України. Тобто, позивачем вимоги статті 118 ЗК України дотримані.

Проект землеустрою на спірну земельну ділянку у порядку, визначеному статтею 186-1 ЗК України, погоджений відповідним висновком про розгляд документації із землеустрою, що на час надання висновку про погодження проекту землеустрою відповідало вимогам чинного земельного законодавства.

Таким чином, погоджений проект землеустрою відповідав вимогам земельного законодавства, та, відповідно, включав всі необхідні документи, у тому числі, згоду землевласника на час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення такого проект.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині, суд виходив з того, що прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх необхідних підстав для відмови у затвердженні проекту, може бути необґрунтованим та призвести до такого затвердження з порушенням закону, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Водночас, суд зазначив, що належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути в установленому законом порядку питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057 для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та надання її у власність ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду у відповідній частині та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що позивачем вимоги статті 118 ЗК України дотримані. Земельну ділянку позивача сформовано, зареєстровано та присвоєно кадастровий номер :05:002:0057. Також проект землеустрою позивача погоджено у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Суд першої інстанції встановив, що проект землеустрою позивача містить погодження, яке було необхідним на момент розроблення проекту землеустрою відповідно до статті 186-1 ЗК України. Тобто проект землеустрою позивача повністю відповідає вимогам земельного законодавства, які були встановлені на момент його розроблення.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Частина 9 статті 118 ЗК України прямо передбачає імперативне затвердження проекту землеустрою та зобов`язує уповноважений орган прийняти рішення про надання земельної ділянки у власність. Водночас жодних підстав для відмови у зазначеній статті не міститься, що не було враховано судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.

Єдиним належним та ефективним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022 та від 12 серпня 2022 року № 573 строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи те, що розгляд апеляційної скарги здійснюється в умовах воєнного стану, що суттєво обмежує можливість вирішення справи у строк, встановлений статтею 309 КАС України, колегія суддів з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу в умовах діючого воєнного стану, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим 24 серпня 2018 року органом №7131.

08 квітня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовним розміром 0,12 га, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (за межами населеного пункту).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 24 грудня 2020 року №10-19303/15-20-сг надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки державної власності, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1200 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

На підставі вищевказаного наказу позивач звернувся до ТОВ "ДЗК ПЛЮС" з заявою про розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За зверненням позивача ТОВ "ДЗК ПЛЮС" розроблено проект щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1200 га.

Новосформовану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі за №:05:002:0057, що підтверджується Кадастровим планом земельної ділянки та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 березня 2021 року №НВ-021.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2021 року позивач звернувся до Гатненської сільської ради Київської області з клопотанням у відповідності до статей 118, 121 Земельного кодексу України та просив затвердити проект землеустрою та передати йому безоплатно у власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,1200 га на території Гатненської територіальної громади для індивідуального садівництва.

Однак, рішенням Гатненської сільської ради Київської області №17/62 від 23 грудня 2021 року відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :05:002:0057) у власність для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, у зв`язку з тим, що заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації, що суперечить чинному законодавству.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі наявні доводи лише щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057 для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та надання її у власність ОСОБА_1 .

З огляду на викладене колегія суддів вважає за можливе переглянути судове рішення тільки в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання, про яке просить позивач, в частині зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, перебуває поза компетенцією адміністративного суду, оскільки до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 1340/5638/18.

У цій адміністративній справі відповідач, розглядаючи клопотання, подане позивачем, фактично, не перевірив виконання останніми вимог статті 118 ЗК України.

У рішенні Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №17/62 від 23 грудня 2021 року взагалі відсутні підстави відмови у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою, оскільки формулювання «не відповідає містобудівній документації, що суперечить чинному законодавству» не містить посилання ані на містобудівну документацію, якій суперечить проект позивача, ані на норми законодавства, які такий проект порушує, як і не містить констатації факту того, що саме є порушенням.

За такого обґрунтування рішення Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №17/62 від 23 грудня 2021 року неможливо встановити, чи дотримано позивачем усіх визначених законодавством умов для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що заява позивача підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону, а суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання.

З огляду на наведене, належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання відповідача у встановленому законом порядку на черговій сесії сільської ради розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0057 для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та надання її у власність ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Колегія суддів також зауважує на тому, що на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

У свою чергу, відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

На вказані обставини посилався і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Натомість позивач в апеляційній скарзі жодних пояснень з даного приводу не навів, зокрема, не вказав, яким чином він вбачає виконання відповідачем зобов`язання, про яке просить.

Отже, обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права відповідає положенням пункту 4 статті 245 КАС України та є найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в порушення норм КАС України та сталої судової практики самовільно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача з 20 000,00 грн до 5 000,00 грн, то слід зазначити таке.

Так, судом встановлено, що 20 січня 2022 року між адвокатом Сергійчуком М.С. (виконавець) та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати комплекс юридичних послуг, пов`язаних із захистом прав та охоронюваних інтересів клієнта.

Згідно п.3.1. договору перелік, об`єм та вартість правової допомоги, а також порядок розрахунків, умови та строк оплати вартості правової допомоги за цим договором, визначається за згодою сторін в актах наданої правової допомоги, які підписуються сторонами та є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до акту наданої правової допомоги від 26 січня 2022 року адвокат надав, а клієнт отримав наступну правову допомогу: надання правової інформації, усних консультацій і роз`яснень з правових питань щодо оскарження протиправного рішення Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №17/62 від 23 грудня 2021 року - 6500 грн; збір та підготовка позовних матеріалів, складання позовної заяви - 13500 грн, всього - 20 000 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами). Натомість, враховуючи фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, зокрема, те, що дана справа є справою незначної складності, суд вважав обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу по складанню позову у сумі 5000,00 грн, з чим колегія суддів апеляційного суду цілком погоджується.

Відповідно до ч.4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи заявлені позивачем до відшкодування витрати колегія суддів враховує, що дана справа є справою незначної складності, предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Проаналізувавши перелік наданих позивачу адвокатом послуг з розміром гонорару, колегія суддів доходить до висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів ч. 9 статті 139 КАС України та є неспівмірною зі складністю справи.

Суд вважає, що на засадах справедливості на користь позивача підлягає стягненню 5 000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу даної справи у суді першої інстанції, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду даної справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків