Справа № 640/2167/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2167/21 Суддя першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2022, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1, МВС України) та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - відповідач-2, ГУ МВС України в м. Києві) про:

- визнання дій МВС України щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 18.05.2018 до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними;

- зобов`язання МВС України зарахувати час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 18.05.2018 до вислуги років ОСОБА_1 та направити необхідні документи та подання про призначення пенсії за вислугою років з 30.08.2018 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30.01.2007 №3-1;

- зобов`язання ГУ МВС України в м. Києві оформити всі необхідні документи про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 30.08.2018 та направити їх до МВС України для подальшого оформлення та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30.01.2007 №3-1.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачами під час оформлення та подання до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугою років протиправно не зараховано час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 18.05.2018 до вислуги років.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги.

Відповідач-1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що час вимушеного прогулу зараховується до вислуги років при призначення пенсії за вислугою років. Також звертає увагу на неможливість зарахування до такої вислуги років періоду з 07.11.2015 по 18.05.2018, оскільки Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015, відповідно органи та працівники міліції не могли виконувати завдання та функції міліції.

Відповідач-2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що місцевим судом не враховано, що ГУ МВС України в м. Києві листом від 22.11.2020 №1/12-72-Нч направило до МВС України матеріали, необхідні для призначення пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційні скарги не подано.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги потрібно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 01.08.1994 по 18.05.2018.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві від 03.08.2015 №539 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, а наказом від 28.08.2015 №735 о/с позивача 02.09.2015 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за порушення дисципліни. На момент звільнення з органів внутрішніх справ позивач займав посаду заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №826/22098/15, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, визнано протиправними та скасовано накази ГУ МВС України в м. Києві №539 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, №735 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ 02.09.2015, та поновлено його на посаді заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління.

На виконання судового рішення наказом ГУ МВС України в м. Києві №39 о/с від 28.11.2016 поновлено ОСОБА_1 на займаній раніше посаді з 03.09.2015, а наказом ГУ МВС України №9 о/с від 01.03.2018 скасовано накази №539 від 03.08.2015 та №735 о/с від 28.08.2015.

Водночас наказом ГУ МВС України в м. Києві №8 о/с від 20.02.2017, на підставі п. п. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 звільнено 06.11.2015 в запас Збройних Сил України.

Проте постановою Київського апеляційного суду від 20.03.2018 у справі №826/3813/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві від 20.02.2017 №8 о/с, поновлено ОСОБА_1 з 07.11.2015 на посаді заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві та зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток на час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по 20.03.2018.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві №17 о/с від 12.04.2018 скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві №8 о/с від 20.02.2017, а ОСОБА_1 поновлено на посаді з 07.11.2015, а також прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по 20.03.2018.

У подальшому наказом ГУ МВС України в м. Києві №21 о/с від 08.05.2018 ОСОБА_1 було звільнено з 18.05.2018 через скорочення штатів. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 23 роки 09 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні - 30 років 03 місяці 13 днів, для виплати ОГД при звільненні зі служби - 23 роки 09 місяців 15 днів.

30.08.2018 позивачем було подано до ГУ МВС України в м. Києві заяву про призначення/перерахунок пенсії (одноразової допомоги).

Матеріали для призначення пенсійного забезпечення були надіслані відповідачем-2 до управління координації соціальних та пенсійних питань Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової роботи МВС України, а 12.09.2018 повернуті, оскільки позитивного рішення не прийнято.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі №640/18487/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019, визнано протиправними дії МВС України та ГУ МВС України в м. Києві щодо відмови в оформленні документів і подання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 для направлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві; зобов`язано відповідачів оформити всі необхідні документи та подання про призначення пенсії за вислугою років позивачу та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до постанови Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30.01.2007 №3-1.

У порядку виконання зазначеного судового рішення ГУ МВС України в м. Києві листом від 22.11.2019 №1/12-72-Нч було направлено матеріали для призначення пенсії з розрахунком вислуги років для призначення, в якому було враховано період з 03.09.2015 по 18.05.2018 (листи ГУ МВС України в м. Києві від 27.11.2020 №1/1260-Нч, від 21.01.2020 №1/132-Нч).

Водночас МВС України при виконанні судового рішення в справі №640/18487/18, а саме, при оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів і подання про призначення пенсії за вислугою років не зараховано до вислуги років період вимушеного прогулу з 02.09.2015 по 18.05.2018, у зв`язку з чим пенсійним органом повернуто надіслані документи без виконання через відсутність у позивача відповідної календарної вислуги років.

Уважаючи дії відповідачів щодо незарахування часу вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 18.05.2018 до вислуги років ОСОБА_1 при підготовці відповідних документів для призначення йому пенсії за вислугою років протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що МВС України безпідставно відмовило ОСОБА_1 зарахувати час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 18.05.2018 до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ за вислугу років визначені ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з п. «б» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Оскільки позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України 18.05.2018, то для призначення йому пенсії за вислугою років його вислуга років має складати 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплата пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх родин визначений Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; служба в Національній поліції.

При цьому, відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

У даному випадку період часу з 03.09.2015 по 18.05.2018 є часом вимушеного прогулу.

За своєю суттю вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, але якби не винна поведінка власника або уповноваженого ним органу, то працівник міг би і надалі реалізовувати своє право на працю.

Відтак, факт поновлення позивача на посаді означає, що у період вимушеного прогулу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а безпосередньо саме зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника, а тому відповідний період вимушеного прогулу має зараховуватися до вислуги років.

Отже, період служби позивача до 18.05.2018 уважається безперервним.

При цьому, зважаючи на викладені вище гарантії відновлення порушених прав працівників, посилання відповідача-1 на те, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015, а тому період з 07.11.2015 по 18.05.2018 не може бути зарахований до вислуги років, є необґрунтованими.

У той же час відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховується до вислуги років.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено роботодавця як платника єдиного соціального внеску, який, в свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний соціальний внесок нараховується роботодавцями на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, єдиний соціальний внесок з виплаченої позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу утримується і перераховується роботодавцем в тому ж порядку, що й заробітна плата. Нарахована сума включається до складу загального місячного оподатковуваного доходу працівника в тому періоді, коли вона нарахована. При цьому, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про доходи та відрахування від 28.02.2018 №713, у червні 2018 року ГУ МВС України в м. Києві було здійснено виплату за рішенням суду на користь ОСОБА_1 у сумі 128517,84 грн, з якої відраховано ЄСВ у сумі 12285,90 грн.

А тому, за умови сплати ГУ МВС України в м. Києві єдиного внеску із середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, період такого вимушеного прогулу (07.11.2015 - 18.05.2018) включається до вислуги років позивача.

Відтак, висновок МВС України про не зарахування періоду вимушеного прогулу позивача до служби в органах внутрішніх справ (міліції) та вислуги років для призначення пенсії є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

А тому, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій МВС України щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 18.05.2018 до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та необхідності зобов`язання його вчинити такі дії та направити до пенсійного органу необхідні документи та подання про призначення пенсії за вислугою років.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листів ГУ МВС України в м. Києві від 27.11.2020 №1/1260-Нч та від 21.01.2020 №1/132-Нч, а також не заперечується сторонами, відповідачем-2 направлені МВС України матеріали для призначення пенсії з розрахунком вислуги років для призначення, в якому було враховано період з 03.09.2015 по 18.05.2018, а тому з боку ГУ МВС України в м. Києві не допущено порушень прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги до відповідача-2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи.

Частинами 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати відшкодовуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Правові засади справляння судового збора, платники, об`єкти та розміри ставок судового збора, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збора визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону у редакції, чинній на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збора за подання адміністративного позову немайнового характера, який подано фізичною особою, складала 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн).

Оскільки апеляційним судом ухвалено нове судове рішення, відповідно розподіл судових витрат підлягає зміні, а саме, позивачу мають бути відшкодовані понесені судові витрати у розмірі 600,00 грн сплаченого судового збору за подання позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань МВС України.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2022 в частині зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві вчинити певні дії та в частині стягнення судових витрат скасувати.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 600 (шістсот) грн 00 коп.

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко