Справа № 138/2068/22
Суддя: Суперсон С. П.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"06" лютого 2023 р. Єдиний унікальний номер судової справи 138/2068/22
Номер провадження 2/150/1/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі секретаря Дудки А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП у Вінницькій області Очеретяного Ярослава Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП у Вінницькій області Очеретяного Ярослава Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі. Вказаний позов мотивований тим, що 31 серпня 2022 року біля 11 години інспектором УПП у Вінницькій області Очеретяним Я.С. було винесено постанову серії ЕАР № 5829485 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Відповідно до зазначеної постанови, 31 серпня 2022 року об 11 годині по вул. Костянтина Василенка, 191 в м. Вінниця ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР, за що встановлено відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою інспектора УПП у Вінницькій області Очеретяного Я.С., позивач зазначає, що дійсно 31 серпня 2022 року близько 11 години стояв на АЗС, що розташована по вул. Костянтина Василенка, 191 в м. Вінниця, коли до нього підійшов працівник поліції, представившись, повідомив причину зупинки, якою є перетинання суцільної лінії дорожньої розмітки. З вказаним позивач не погодився та попросив працівника поліції надати йому докази вказаного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не керував своїм транспортним засобом, а лише стояв на території АЗС, а тому розумів, що не міг скоїти оголошеного поліцейським правопорушення. Не надавши позивачеві доказів, поліцейський вказав позивачеві, що він не пристебнутий паском безпеки. Хоча в той момент, як стверджує позивач, він не керував автомобілем.

Зі слів позивача, він клопотав перед поліцейським, щоб він відклав розгляд справи та надав йому можливість скористатися правовою допомогою. Втім, клопотання ОСОБА_1 були проігноровані поліцейським.

Також позивач посилається на те, що п. 7 оскаржуваної постанови містить вказівку на те, що до постанови додається відео з бодікамери 473396. Втім, на вимогу позивача поліцейський такого відео не надав.

За наведених обставин позивач клопоче перед судом про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5829485, винесену інспектором УПП у Вінницькій області Очеретяним Я.С. та закриття провадження по справі.

Представник відповідача - юрисконсульт сектору правового забезпечення управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Д.О., що діє на підставі довіреності від 24 січня 2022 року № 1710/41/3/01-2022, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на наступне.

Так, 31 серпня 2022 року, під час патрулювання по вул. Костянтина Василенка, буд. 191 в м. Вінниця інспектором роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП Очеретяним Я.С. було зупинено автомобіль марки "MERSEDES-BENZ" модель Е 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3в ПДР.

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись статтями 33 та 284 КУпАП, інспектором було прийнято рішення про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та в подальшому винесено постанову серії ЕАР № 5829485 про накладення за вказаною статтею адміністративного стягнення у виді штрафу .

Додатково представник відповідача повідомив, що відеозаписи із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 31 серпня 2022 року за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року № 1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів", строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб", та у зв`язку із наявною технічною можливістю, строк збереження відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів є обмеженим.

Представник відповідача у відзиві на позов посилаючись на положення ст. 19 Конституції України, ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", п.1.3 ПДР, главу 19 КУпАП, статтю 40 Закону України "Про Національну поліцію" зазначає, що інспектором роти БУПП у Вінницькій області ДПП було дотримано вимог законодавства при зупинці транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 та у встановлені законом порядок та спосіб винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Також представник відповідача зауважує, що процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження правопорушення.

Представником позивача адвокатом Сердечнюк М.В. подано до суду відповідь на відзив, у якій остання посилається на тотожні підстави для скасування оскаржуваної постанови, що наведені в позовній заяві.

Крім того, 24 грудня 2022 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, які складаються зі стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 953,60 грн. На підтвердження заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу позивач надав суду копію договору про надання правової допомоги адвокатом від 23 грудня 2022 року, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 24.12.2022 № 1, копію ордеру на надання правничої допомоги від 24.12.2022, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію розрахунку часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, копію прибуткового касового ордеру № 01/22 від 24.12.2022.

Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив по адміністративному позову, відповідно до якого заперечив проти заявленого розміру витрат позивача на правову допомогу, зіславшись на те, що вказаний розмір не співрозмірний зі складністю справи, яка належить до категорії справ, по яких відбувається спрощене провадження, з обсягом та характером наданих послуг. Відтак, за вказаною вимогою просить відмовити.

Сторони та їхні представники в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, підтримавши раніше подані заяви по суті справи.

Суд, дослідивши адміністративний позов, долучені до нього документи, відзив по позов, відповідь на відзив, встановив наступне.

Так, 31 серпня 2022 року об 11 годині по вул. Костянтина Василенка, 191 в м. Вінниця був зупинений водій транспортного засобу "MERSEDES-BENZ" модель Е 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3в ПДР. За вказане правопорушення, інспектором БУПП у Вінницькій області ДПП Очеретяним Я.С. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕАР № 5829485 за ч. 5 ст. 121 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Позивач, не погоджуючись зі вказаною постановою стверджував перед судом, що інспектор не забезпечив йому право на захист про яке той клопотав, не надав доказів скоєння ним правопорушення, як то відеозапис з нагрудної камери. Також ОСОБА_2 стверджував, що не керував транспортним засобом, а стояв на АЗС. Жодних доказів зазначеного позивач суду не надав.

В свою чергу, представник відповідача стверджував перед судом на правомірності оскаржуваної постанови. Втім, зауважив, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена 31 серпня 2022 року, УПП у Вінницькій області ДПП було залучено як належного відповідача по справі згідно ухвали суду від 12 жовтня 2022 року, а тому на час судового розгляду, строки зберігання такого роду відеозаписів закінчилися, у зв`язку із чим відеозапис зазначеного правопорушення у відповідача не зберігся. Відтак, надати відеопідтвердження скоєного ОСОБА_1 правопорушення не видається за можливе.

Оцінюючи твердження сторін суд зауважує на такому.

Відповідно до приписів статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як слідує зі змісту висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а, водій, виявляючи бажання скористатись правовою допомогою, надає працівнику поліції відповідне письмове клопотання.

В свою чергу, у п. 14.2 постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 зазначається, що докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Втім, в розумінні приписів статті 77 КАС України позивач повинен надати суду докази на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

З огляду на наведені вище правові норми, суд констатує, що позивач ОСОБА_1 , стверджуючи перед судом про те, що клопотав про надання йому права скористатися правовою допомогою поліцейського, повинен був подати поліцейському відповідну письмову заяву. Підтвердження написання та подання поліцейському такої заяви позивач повинен був додати як доказ своїх тверджень про порушення його прав. Втім, матеріали справи таких документів не містять, в заявах по суті справи позивач не вказує на те, що подавав поліцейському письмову заяву про надання йому права скористатися правовою допомогою.

Відтак, зазначені твердження ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

В той же час, дослідивши оскаржувану постанову, суд встановив, що п. 7 цієї постанови містить посилання на номер технічного засобу, за допомогою якого здійснювалося фіксування правопорушення, за скоєння якого ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності.

Як стверджував представник відповідача, відеозаписи із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 31 серпня 2022 року за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року № 1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів", строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб", та у зв`язку із наявною технічною можливістю, строк збереження відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів є обмеженим.

Слід зауважити, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (п. 19 постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17).

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту 2.3в Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події чи фотокартки із відповідною фіксацією правопорушення, тощо.

Проте, як встановлено судом, у зв`язку із тим, що на час надходження справи в провадження Чернівецького районного суду та залучення УПП у Вінницькій області ДПП як належного відповідача у справі, минули строки зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах і БпЛА (30 діб), визначені наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026, відеодокази правопорушення, скоєння якого інкриміновано ОСОБА_1 відсутні.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

Вирішуючи заяву позивача щодо присудження до стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу суд встановив наступне.

Позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, які складаються зі стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій ОСОБА_1 просить суд присудити до стягнення на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 953,60 грн., надавши на підтвердження наступні документи:

- копію договору про надання правової допомоги адвокатом від 23 грудня 2022 року № 11/22;

- копію акту приймання-передачі наданих послуг від 24 грудня 2022 року за № 1;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копію ордеру на надання правничої допомоги;

- копію прибуткового касового ордеру від 24 грудня 2022 року № 01/22, відповідно до якого слідує, що позивачем сплачено адвокату Сердечнюк М.В. 3 953,60 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2022 року;

- розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги, виконаних адвокатом та здійcнених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокатом затрачено 30 хв. на надання первинної консультації, 1 год. на вивчення адміністративного позову, відзиву на адміністративний позов, 2 год. на написання відповіді на відзив по адміністративному позову, 30 хвилин на написання змін до адміністративного позову.

В свою чергу представник відповідача заперечив проти заявленого розміру витрат позивача на правову допомогу, зіславшись на те, що вказаний розмір не співрозмірний зі складністю справи, яка належить до категорії справ, по яких відбувається спрощене провадження, з обсягом та характером наданих послуг. Відтак, за вказаною вимогою просить відмовити.

Дослідивши доводи сторін щодо витрат на правову допомогу суд вирішив наступне.

Відповідно до приписів статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у п. 6.1 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (ч. 4 ст. 134 КАС України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу ()ч. ст. 134 КАС України), відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У своїх висновках, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У справі № 910/20852/20, Верховний Суд зауважує, що при зменшенні витрат на правову допомогу також суд враховує чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Вивчивши наданий адвокатом розрахунок часу, суд зауважує на тому, що такий документ як зміна до адміністративного позову, на який затрачено 30 хв., на розгляд суду не надходив та відповідно відсутній при матеріалах справи. Крім цього, такий вид заяви по суті справи не передбачено і процесуальним законом.

Зазначення адвокатом як окремо наданої послуги - вивчення адміністративного позову та відповіді на позов загальною тривалістю 1 год., які були підґрунтям для підготовки та написання відповіді на відзив, не відповідає критерію співрозмірності витрат, зважаючи на сукупно витрачений адвокатом час на підготовку відповіді на відзив.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Дослідивши позовну заяву, заяви по суті справи, що скеровувалися до суду позивачем, суд констатує, що заяви по суті справи, зокрема відповідь на відзив по змісту тотожні позову та містять тіж самі доводи. При цьому, звернувшись до адвоката за спивом майже чотирьох місяців перебування справи в провадженні суду, та отриманні послуг адвоката, правова позиція позивача, обрана ним при зверненні до суду не змінилася, не змінився й раніше обраний спосіб захисту та норми закону, на яких ґрунтується позов. До справи не було долучено жодних нових документів.

Враховуючи зазначене вище, а також якість наданих адвокатських послуг та їх необхідність в цій справі, складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача щодо стягнення понесених ним витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а відтак в стягненні таких витрат слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 293 КУпАП, ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовільнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 5829485 від 31 серпня 2022 року, винесену інспектором БУПП у Вінницькій області Очеретяним Я.С., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду в межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН