Справа № 804/8993/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2023 року Справа № 804/8993/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, -
14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 № 248 від 21.11.2016 р., за яким на підставі п.2.1. пункту 2 майора ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу, звільненого з військової служби відповідне до підпункту в пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок ті військову службу, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку та наказу Командувача Національної гвардії України по особовому складу від 01.07.2016 р. № 98 о/у запас Збройних Сил України, було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 . Шур ухвалити рішення про постановлення наказу про виключення мене, майора ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі підпункту Б пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а саме звільнити з військової служби у запас Збройних Сил України під час дії особливого періоду за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби).
Вважає, що в діях відповідача вбачається порушення процедури його звільнення, зокрема не проведення бесід, не проведення службового розслідування по факту звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказ видано всупереч обізнаності відповідача про стан здоров`я позивача та належності підстав для ухвалення з боку відповідача наказу про звільнення позивача з військової служби саме за станом здоров`я.
Відповідачем не взято до уваги сумлінне ставлення позивача до військової служби, служби в зоні АТО та всіх інших військових заслуг перед державою на протязі служби.
Отже, ОСОБА_1 вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 № 248 від 21.11.2016 р. щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення є незаконним, протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 19 грудня 2016 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 27 грудня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі № 804/8993/16 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 17 січня 2017 року.
Ухвалою суду від 17 січня 2017 року зупинено провадження в адміністративній справі № 804/8993/16 до винесення рішення та набрання ним законної сили в адміністративній справі № 804/4298/16 за позовом ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року поновлено провадження у справі №804/8993/16 за позовною заявою ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 про скасування наказу. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року замінено відповідача по справі №804/8993/16 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.
30 грудня 2022 року від представника відповідача засобами електронного зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне.
Згідно ст. 235 Положення № 1153, військовослужбовці, які звільняються з військової служби за підставами, передбаченими підпунктами "б", "г" пункту 2 частини третьої, пунктами "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої, пунктами "е", "є", "ж", "з" частини сьомої, підпунктами "в", "г", "е" пункту 1 та підпунктом "в" пункту 2 частини восьмої (крім звільнення за станом здоров`я) статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не направляються на обстеження військово-лікарською комісією і не підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.
Згідно ст. 236 Положення № 1153 з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.
Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.
Згідно ст. 242 Положення № 1153, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Згідно ст. 243 Положення № 1153 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Отже, командиром військової частини виключно на підставі та на виконання наказу командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 № 98 о/с, з урахуванням вимог пункту 242 Положення № 1153/2008, було правомірно видано оскаржуваний наказ від 21.08.2016 № 248 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Даний наказ командира військової частини по своїй правовій природі є похідним (реалізацією) від оскаржуваного наказу командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 № 98 о/с про позбавлення військового звання, припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби позивача.
Представник відповідача також вказує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 (рішення набрало законної сили 05.07.2017) відмовлено позивачу у задоволені адміністративного позову, зокрема у визнанні протиправним та скасуванні наказу командувача Національної гвардії України № 98 о/с від 01.07.2016 року По особовому складу, відповідно якого до п. 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованого військовослужбовця позбавити військового звання та відповідно до підпункту в п.1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас майора ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Крім того, представник відповідача вказує, що твердження позивача про не проведення бесід під час звільнення спростовані під час розгляду справи № 804/4298/16, у рішенні якої зазначається, що матеріалами справи підтверджується, що в ході проведення командиром військової частини попередньої бесіди позивач висловив своє ставлення до військової служби не бажанням проходити службу та бажанням звільнитись. Дана бесіда підписана особисто позивачем. Під час другої бесіди від 16.05.2016 року позивач також висловив бажання звільнитись з лав Національної гвардії України.
Також, представник відповідача зазначає, що згідно п. 1 розділу VIII Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, затвердженої наказом МВС України від 24.10.2014 № 1133 (далі - Інструкція № 1133), підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається з вступної, описової та резолютивної частин.
Згідно п. 8 розділу X Інструкції № 1133, дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування. У цей період видається відповідний наказ командира (начальника) про прийняте ним рішення. Тобто видається окремий наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У нашому випадку був виданий наказ командувача Національної гвардії України від 15.06.2016 № 360 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1
Отже, оскаржуваний наказ № 248 від 21.11.2016. не міг порушити права позивача. Даний факт свідчить про безпідставність та надуманість аргументів позивача.
Враховуючи наведене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.
Позивач належним чином повідомлявся судом про поновлення провадження у справі та заміну відповідача у справі - ухвали суду направлялися на адресу позивача, яку було зазначено в позовній заяві ( АДРЕСА_1 ), однак, поштові конверти повернулися до суду із відмітками відділення Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".
У зв`язку з цим суд вважає позивача, відповідно до вимог ст. 126 КАС України, належним чином повідомленим про розгляд справи суд. При цьому позивач з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не звертався, відповідь на відзив до суду не надав.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України з 15.07.2002 року.
26 грудня 2014 року наказом т.в.о.командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 . Шлега № 90 позивача було зараховано в списки особового складу частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення із переводом з військової частини НОМЕР_2 згідно наказу командувача Національної гвардії МВС України від 19.12.2014 року за № 152о/с та призначено на посаду начальника речової служби, де позивач проходив службу.
Наказом Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_4 від 15.06.2016 року № 360 за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 (Г-003318) накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
Відповідно до наказу Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_4 № 98 о/с від 01.07.2016 року По особовому складу відповідно до п.77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованого військовослужбовця позбавлено військового звання та відповідно до підпункту в п.1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Вважаючи дані накази Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_4 від 15.06.2016 року № 360 та № 98 о/с від 01.07.2016 року протиправними позивачем було подано позов до суду щодо оскарження цих наказів.
З 27.10.2016 року ОСОБА_1 було отримано III групу інвалідності з підстав служби у Збройних Силах України та несення служби в АТО, у зв`язку з чим останній подав рапорт від 01.11.2016 р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2016 р. № 248 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення колишнього майора ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу, звільненого з військової служби відповідно до підпункту «В» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку та наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 01.07.2016 № 98 о/с у запас Збройних Сил України та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2016 р. № 17/1130 повідомлено ОСОБА_1 про те, що він був звільнений з військової служби відповідно до підпункту в пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу, тому законні підстави для направлення його на проходження військово-лікарської комісії відсутні.
Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2016 року № 248, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (надалі Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Частиною 1 статті 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
На військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, а саме: особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контрактом осіб рядового складу (ч. 1 ст. 20 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке поширено на військовослужбовців Національної гвардії України статтею 2 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (надалі Дисциплінарний статут Збройних Сил України). Дію Дисциплінарного статуту поширено на Національну гвардію України частиною четвертою преамбули цього статуту.
Згідно статей 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
В силу частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року № 548-XIV (надалі Статут № 548-XIV від 24.03.1999 року) затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який згідно частини 4 статті вступу поширюється, зокрема, на Національну гвардію України.
Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, визначені статтею 11 Статуту № 548-XIV від 24.03.1999 року.
Як зазначалося вище, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року провадження в адміністративній справі № 804/8993/16 було зупинено до винесення рішення та набрання ним законної сили в адміністративній справі № 804/4298/16, оскільки підставою для винесення наказу №248 від 21.11.2016 року стали обставини видання з боку командувача НГУ ОСОБА_4 у відношенні позивача наказів №360 від 15.06.2016 р. та №98 о/с від 01.07.2016 року. Зокрема, наказом № 360 від 15.06.2016 р. Командувачем НГУ ОСОБА_4 на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання «майор», а наказом № 98 о/с від 01.07.2016 p. останнього звільнено з військової служби у запас та розірвано контракт.
Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року залишено без змін.
Вищевказані судові рішення вмотивовані тим, що Командувачем Національної гвардії України правомірно прийнято рішення про позбавлення ОСОБА_1 військового звання і звільнення з військової служби, враховуючи те, що він допустив грубе порушення вимог законодавства України щодо дотримання державної таємниці, самовільно здійснивши виїзд до російської федерації без належного повідомлення командування, а також має не зняті дисциплінарні стягнення і негативну характеристику за місцем служби.
Так, в ході розгляді справи № 804/4298/16, судами було встановлено, що з 15 липня 2002 року ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.
Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2014 № 90 капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Національної гвардії України від 19.12.2014 № 152 о/с на посаду начальника речової служби, зараховано у списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
16.03.2016 спеціалістом ВОДТ Управління СБ України у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол № 21 про адміністративне правопорушення за ознаками пункту 6 частини першої статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), в якому встановлено, що ОСОБА_1 у період з 04 по 08 березня 2016 року виїздив у приватних справах за межі території України до міста москва, російська федерація, без відповідного дозволу командира військової частини НОМЕР_1 та реєстрації у журналі виїздів секретоносіїв, а після повернення з-за кордону не повідомив керівництво військової частини НОМЕР_1 та режимно-секретний орган про факт виїзду за межі України, чим порушив вимоги пунктів 4-6 статті 28 Закону України Про державну таємницю, пунктів 116, 696, 697, 698 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (з грифом для службового користування).
У протоколі позивач зазначив, що з виявленим правопорушенням він згоден.
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року у справі № 204/2085/16-п (провадження №3/204/442/16) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 212-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 170 грн.
З донесення, яке надійшло 10 травня 2016 року з військової частини НОМЕР_1 , Командувачу Національної гвардії України стало відомо про притягнення начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
За фактом вчинення майором ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та з метою з`ясування причин і обставин, що сприяли його вчиненню, Командувачем Національної гвардії України призначено службове розслідування, результати якого викладені у висновку старшого офіцера управління з охорони важливих державних об`єктів, підполковника ОСОБА_6 , затвердженому т.в.о. командувача Національної гвардії України генерал-лейтенантом ОСОБА_7 14.05.2016.
У відібраних від ОСОБА_1 під час службового розслідування письмових поясненнях останній повідомив, що з 04.03.2016 по 08.03.2016 він перебував у місті москва російської федерації за сімейними обставинами (відвідував батьків). Про факт виїзду за кордон командуванню військової частини не доповів, тому що не знав, що в таких випадках треба проходити інструктаж у режимно-секретній частині та писати рапорт на ім`я командира частини з проханням дати дозвіл на виїзд за межі держави. Про факт притягнення до адміністративної відповідальності командуванню частини не доповів, оскільки в той час перебував у основній щорічній відпустці, після виходу з якої забув доповісти, зважаючи на службове навантаження та виконання обов`язків служби.
Службовим розслідуванням також встановлено, що за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 характеризується негативно, має три дисциплінарні стягнення (догану, оголошену наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2015 № 437; сувору догану, оголошену наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2015 № 155 по стройовій частині; попередження про неповну службову відповідність, оголошене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2015 № 509), під час співбесід висловлював небажання проходити військову службу в Національній гвардії України.
За висновком службового розслідування причиною скоєного правопорушення є особиста недисциплінованість майора ОСОБА_1 , самоусунення від виконання ним своїх функціональних обов`язків, невиконання керівних документів щодо додержання державної таємниці, а також невміння керуватися ними під час виконання обов`язків військової служби. За систематичне порушення вимог виконавчої дисципліни, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків та грубе порушення законодавства з дотримання державної таємниці запропоновано начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_1 розглянути на атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 та до 20 травня 2016 року надати матеріали до Головного управління Національної гвардії України щодо доцільності його подальшого проходження військової служби у Національній гвардії України.
Згідно з протоколом засідання від 16.05.2016 № 12 атестаційна комісія військової частини НОМЕР_1 ухвалила надати Головному управлінню Національної гвардії України до 20.05.2016 матеріали щодо доцільності подальшого проходження військової служби у Національній гвардії України та пониження у військовому званні на одну ступінь майора ОСОБА_1 .
За вх.№ 3525 від 20.05.2016 на ім`я т.в.о. Командувача Національної гвардії України надійшло подання командира військової частини НОМЕР_1 разом з відповідними матеріалами про позбавлення майора ОСОБА_1 військового звання за систематичне порушення вимог виконавчої дисципліни, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків та грубе порушення законодавства з дотримання державної таємниці.
Наказом Командувача Національної гвардії України від 15.06.2016 № 360 за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України), свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
Наказом Командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 № 98 о/с По особовому складу майора ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позбавлено військового звання відповідно до пункту 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та припинено (розірвано) контракт і звільнено з військової служби у запас за підпунктом в пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.
Матеріалами службового розслідування, проведеного з дотриманням порядку, встановленого статтями 84-85 Дисциплінарного статуту, доведено факт порушення позивачем військової дисципліни, що полягало у його виїзді за межі України без відповідного дозволу командира військової частини та реєстрації у журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці, а також у не доведенні до відома командира військової частини про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.
Суд зазначає, що пунктом 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі Положення № 1153) (у редакції чинній на момент видання наказу від 21.08.2016 р. № 248) передбачено, що військовослужбовці можуть бути позбавлені військового звання у зв`язку із засудженням за вчинення злочину, а також у порядку дисциплінарного стягнення. Про позбавлення військовослужбовців військового звання у порядку дисциплінарного стягнення посадові особи, яким надано таке право Дисциплінарним статутом ЗСУ, видають відповідний наказ.
Відповідно до ст. 235 Положення № 1153 військовослужбовці, які звільняються з військової служби за підставами, передбаченими підпунктами "б", "г" пункту 2 частини третьої, пунктами "є", "є", "ж", "и", "і" частини шостої, пунктами "є", "є", "ж", "з" частини сьомої, підпунктами "в", "г", "є" пункту 1 та підпунктом "в" пункту 2 частини восьмої (крім звільнення за станом здоров`я) статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не направляються на обстеження військово-лікарською комісією і не підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.
Згідно зі ст. 236 Положення № 1153 з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.
Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.
Статтею 242 Положення № 1153 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Згідно зі ст. 243 Положення № 1153 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Отже, командиром військової частини виключно на підставі та на виконання наказу командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 року № 98 о/с, з урахуванням вимог пункту 242 Положення № 1153/2008, було видано оскаржуваний наказ від 21.08.2016 р. № 248 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
При цьому, даний наказ командира військової частини є похідним (реалізацією) від наказу командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 р. № 98 о/с про позбавлення військового звання, припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби позивача.
Щодо твердження ОСОБА_1 про не проведення з ним бесід під час звільнення, суд зазначає, що вказані доводи позивача спростованні під час розгляду справи № 804/4298/16, де у рішенні Дніпропетровського адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у вказаній справі встановлено, що в ході проведення командиром військової частини попередньої бесіди позивач висловив своє ставлення до військової служби не бажанням проходити службу та бажанням звільнитись. Дана бесіда підписана особисто позивачем.
Під час другої бесіди від 16.05.2016 року позивач також висловив бажання звільнитись з лав Національної гвардії України.
Враховуючи вищезазначені обставини та правомірність, яка встановлена судовими рішеннями, наказів Командувача НГУ ОСОБА_4 №360 від 15.06.2016 р. та №98 о/с від 01.07.2016 року, що стали підставою для видання оскаржуваного наказу командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 . Шур № 248 від 21.11.2016 р., суд приходить до висновку також про правомірність даного наказу.
Також суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та рішень. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про скасування наказу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник