Справа № 120/9381/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 р. Справа № 120/9381/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сало Павло Ігорович, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2022 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Юрченка Т.П., подана від імені та в інтересах позивача ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" до Вінницької митниці про:

- визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000023/2;

- визнання протиправною та скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001426.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18.07.2022 з метою митного оформлення в режимі "імпорт" транспортного засобу марки "RENAULT", модель "MAGNUM DXI 520", позивач подав електронну митну декларацію, яку прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці. На підтвердження заявленої митної вартості позивач надав ряд необхідних документів. За результатами розгляду поданої електронної митної декларації відповідач прийняв рішення щодо відмови в митному оформленні шляхом надання картки відмови від 19.07.2022 №№ UA401020/2022/001426, а заявлену митну вартість скоригував шляхом винесення рішення про коригування митної вартості від 19.07.2022 № UA401000/2022/000023/2, згідно з яким митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.

Позивач не погодився із скоригованою митним органом вартістю товару, однак, враховуючи положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, з метою випуску товару у вільних обіг подав відповідачу електронну митну декларацію від 26.07.2022 № UA401020/2022/032932, сплатив митні платежі згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та надав фінансові гарантії відповідно до розділу X Митного кодексу України. Зазначена фінансова гарантія була перерахована митним органом до держбюджету України.

Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 16.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

21.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що позивачем за ЕМД № UA401020/2022/031478 від 18.07.2022 до митного оформлення було заявлено товар, а саме сідельний тягач марки "RENAULT", модель "MAGNUM". При цьому для підтвердження митної вартості товару подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 08.07.2022 №035-2022, платіжне доручення від 08.07.2022 № 24, довідка про понесені транспортні витрати та страхування від 18.07.2020 № 66, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 31.08.2012 № ЕА744530, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 14.04.2021 № ZBI261721998, зовнішньоекономічний договір від 08.07.2022 № 08/07/2022, митна декларація країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE03E4.

З вказаних документів митним органом встановлено, що у наданому до митного оформлення інвойсі від 08.07.2022 № 035-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 08.07.2022 № 08/07/2022. Також в наданій довідці про транспортні витрати та страхування № 66 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за сідельний тягач) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування, хоча пунктом 3.5 зовнішньоекономічного договору від 08.07.2022 № 08/07/2022 передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві разом з товаром документи, в тому числі страхові поліси та номерні знаки. Відповідач зазначає, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Враховуючи те, що перевезення здійснювалось ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС", яке виступає і отримувачем товару, жоден з вищезазначених документів, та документи які б підтверджували вартість страхування до митного оформлення не надано, відповідно не надано документи, що згідно з ч. 1, 2 ст. 53 МК України в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості. В той же час на відкритих інтернет-ресурсах, які спеціалізуються з продажу транспортних засобів на території ЄС, наявні пропозиції з продажу з максимально схожих (марка, модель, рік виготовлення) сідлових тягачів за значно вищою вартістю, аніж заявлена декларантом.

Окрім того, згідно з додатково наданої декларантом копії декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE03E4 поставка товару здійснювалась на умовах EXW Schonau, що суперечить умовам поставки зазначеним у п. 3,7 контракту ( FCA Munchen). Відповідно до умов поставки EXW (франко-завод) продавець здійснює поставку в момент коли він надає товари у розпорядження покупця в названому місці (згідно митної декларації країни експорту Schonau), продавець не несе будь-яких витрат по очищенню товарів для експорту. Також відправником товару виступає PRYSYAZHNYK YURIY, а не юридична особа, з якою укладено зовнішньоекономічний договір від 05.07.2022 № 05/07/2022 FIRMA YURIY PRYSYAZHNYK.

З огляду на викладене відповідач вважає, що існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої позивачем митної вартості товару. Відтак відповідач зазначає, що 18.07.2022 декларанту були направленні електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч. 2, 3 ст. 53 МК України, однак декларант надіслав повідомлення, що інші документи надаватись не будуть. У зв`язку з цим є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення, не містить достовірної щодо "дійсної вартості" транспортного засобу, тоді як визначити митну вартість за другорядним методом неможливо з причин відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Таким чином, на думку відповідача, митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідач просить зменшити заявлені позивачем до відкшодування витрати на правничу допомогу. Як зазначає відповідач, розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також відповідач просить врахувати, що виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану сторін, у даному випадку визначена вартість відшкодування вартості на правничу допомогу є очевидно неспівмірною зі складністю конкретної судової справи, оскільки справи цієї категорії є типовими, нормативна база, що регулює вказане питання, а також судова практика вищих судів у справах цієї категорії є усталеною.

06.01.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в яких представник вказує на те, що відзив за своєю суттю зводиться до повторення відомостей, які зазначені в пункті 33 рішення про коригування митної вартості від 19.07.2022 № UA401000/2022/000023/2. Також представник звертає увагу, що відповідач в оскаржувану рішенні не навів усіх порівняльних характеристик транспортного засобу, який він взяв в якості джерела числового значення митної вартості товару "RENAULT MAGNUM DXI 520.18Т" і того, який розмитнювався позивачем. Крім того, відповідач жодним чином не обґрунтував, які саме складові митної вартості не підтверджені декларантом.

06.01.2023 від представника позивача надійшло клопотання про залишення відзиву без розгляду. Обґрунтовуючи подане клопотання представник зазначає, що відповідач не виконав вимоги, передбачені ст.ст. 162, 167 КАС України, оскільки до відзиву додано довідку розсилки (направлення) копії відзиву на електронну адресу представника позивача, проте така адреса не належить адвокату Юрченку Т.П. і не вказана у позовній заяві. Відтак, посилаючись на ст. 44 та ч. 2 ст. 167 КАС України, представник позивача просить залишити без розгляду та повернути відзив відповідачу.

Разом з тим, на думку суду, заявлене клопотання не може бути задоволене. Суд враховує, що наведені вище представником позивача обставини хоч і мають місце, але, беручи до уваги, що представник позивача все-таки подав письмові пояснення щодо відзиву, які прийняті судом до розгляду, суд вважає, що за цих обставин відмова у прийнятті до розгляду відзиву буде надміру формальною та порушувати принцип рівності учасників процесу перед законом і судом. При цьому визначальним суд вважає те, що відзив був поданий у встановлений судом строк, тоді як в силу приписів ч. 6 ст. 162 КАС України лише в разі неподання відповідачем відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами. Натомість правових наслідків в разі певних недоліків відзиву та неналежного виконання відповідачем вимог щодо надіслання примірника відзиву іншим учасникам справи нормами процесуального закону не передбачено.

Інших клопотань та заяв до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" зареєстроване як юридична особа 01.04.2005 (). Основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур".

08.07.2022 між позивачем ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" в особі директора Бень В.В. (Покупець) та Firma Yuriy Prysyazhnyuk укладено Контракт № 08/07/2022.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Контракту продавець поставляє покупцеві наступні транспорті засоби, бувші у використанні: автомобіль "RENAULT MAGNUM DXI 520", сідельний тягач "RENAULT MAGNUM DXI 520".

Згідно з п. 2.1 Контракту загальна вартість автомобіля складає 6450,00 євро.

Відповідно до п. 3.5 Контракту Продавець зобов`язаний передати Покупцеві разом з Товаром наступні документи: оригінал та дві копії інвойса Продавця, страхові поліси, номерні знаки, технічну документацію на Товар, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з п. 3.7 Контракту Продавець поставляє товар відповідно до цього контракту на наступних умовах: FCA-Munchen.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці ЕМД № UA401020/2022/031478 від 18.07.2022, в якій митна вартість товару визначена за основним методом.

На підтвердження вартості товару декларантом одночасно подано:

1) рахунок-фактура (інвойс) від 08.07.2022 №035-2022;

2) декларацію про походження товару від 08.07.2022 № 035-2022;

3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.04.2021 № НОМЕР_1 та від 31.08.2012 № ЕА744530;

4) банківський платіжний документ від 08.07.2022 № 24;

5) калькуляцію транспортних витрат б/н від 18.07.2022;

6) документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 18.07.2020 № 66;

7) висновок про якісні характеристики товарів № 137/07 від 18.07.2022;

8) зовнішньоекономічний договір від 08.07.2022 № 08/07/2022;

9) копію митної декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE03E4;

10) інші некласифіковані документи лист № 180722/1 від 18.07.2022 та № 190722/6 від 19.07.2022.

Окрім того, на вимогу митного органу про надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, позивач листом № 180722/1 від 18/07/2022 інформував відповідача, що усі наявні документи, що стосуються визначення митної вартості, надані разом з ЕМД. Інші документи подаватися не будуть. А листом за № 190722/1 від 19/07/2022 додатково надіслав калькуляцію б/н від 18.07.2022 по витратах на транспортування транспортних засобів, де окремо зазначено вартість транспортних витрат та страхування до митного кордону України, а також додаткову експортну декларацію країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE03E4, де зазначено вартість транспортного засобу.

За результатом опрацьованої митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею прийнято рішення щодо відмови в митному оформленні шляхом надання картки відмови від 19.07.2022 № UA401020/2022/001426, а заявлену митну вартість скориговано шляхом винесення рішення про коригування митної вартості від 19.07.2022 № UA401000/2022/000023/2, згідно з яким митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями та діями митного органу, позивач все ж подав до митниці нову митну декларацію № UA401020/2022/032932 від 26.07.2022, за якими товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Митний кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Так, статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин 1 та 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частинами першою, другою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

Водночас, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України), зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Отже, із системного аналізу наведених правових норм слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Натомість судом встановлено, що при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом, відповідач використав джерелом числового значення митної вартості відомості з митної декларації № UA206070/2022/004352 від 26.05.2022, але при цьому не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також не зазначив докладної інформації щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням вимог статті 55 МК України.

При цьому враховуються висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 27.07.2018 у справі № 809/1174/17 та від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.

Суд вважає, що обов`язок з виконання відповідачем зазначених вимог підсилюється й тим, що позивач ввозив достатньо специфічний товар, а саме "сідельний тягач, що був у використанні". Відтак застосування митним органом цього резервного методу закономірно потребує належного обґрунтування відповідного рішення з огляду на те, що оцінюваний товар і товар, ціна якого береться за основу для коригування митної вартості, можуть істотно відрізнятися за багатьма показниками і характеристика, зокрема такими як комплектація, пробіг, технічний стан транспортного засобу. Тому, навіть у випадку ввезення на митну територію України сідельного тягача, що був у використанні, однієї марки, одного року випуску, потужністю двигуна, їх вартість може різнитись в залежності від пробігу та інших об`єктивних чинників.

Крім того, як вбачається із порівняльного аналізу митної декларації № UA 401020/2022/031478 від 18.07.2022, що подавалась позивачем для здійснення митного оформлення товару, та митної декларації № UA206070/2022/004352 від 26.05.2022, що була використана Вінницькою митницею як джерело числового значення для коригування митної вартості, відповідач використав ціну не ідентичного товару, оскільки позивач ввозив сідельний тягач, що був у використанні моделі "MAGNUM DXI 520 тип 17G", тоді як згідно із МД № UA206070/2022/004352 від 26.05.2022 модель сідельного тягача інша "MAGNUM DXI 520.18Т".

Також потребує уваги і та обставин, що автомобілі "Renault Magnum 520" мають різні види комплектацій, зокрема вони відрізняються типом коробки передач (механічна або автоматична), виробником двигунів (Renault або Volvo), потужністю двигуна (440, 480, 520 к.с.), типом кабіни (Classic Cab, Route 66, Multipass Cab, Legendi), кількістю шасі (4x2, 6x21), а також комплектацією самого автомобіля.

Усі вищезазначені фактори суттєво впливають на вартість транспортного засобу.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після придбання товару "сідельний тягач, що був у використанні", з метою належного оформлення цього товару ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" подало відповідачу митну декларацію № UA401020/2022/031478 від 18.07.2022 та для підтвердження заявленої вартості товару такі документи: рахунок-фактура (інвойс) від 08.07.2022 №035-2022, декларацію про походження товару від 08.07.2022 № 035-2022, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.04.2021 № НОМЕР_1 та від 31.08.2012 № ЕА744530, банківський платіжний документ від 08.07.2022 № 24, калькуляцію транспортних витрат б/н від 18.07.2022, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 18.07.2020 № 66. висновок про якісні характеристики товарів № 137/07 від 18.07.2022, зовнішньоекономічний договір від 08.07.2022 № 08/07/2022, копію митної декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE03E4.

Також ряд документів уточнювального та пояснювального характеру позивач надав додатково на вимогу митного органу.

Аналізуючи зміст усіх цих документів, суд доходить висновку, що вони були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас відповідач поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку із наявністю певних розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні.

Відтак, перевіряючи в цій частині доводи сторін на підтримку своєї позиції, суд враховує таке.

У гр. 33 оскаржуваного рішення, як на підставу для його прийняття відповідач вказав, що в наданому до митного оформлення інвойсі від 08.07.2022 №035-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 08.07.2022 №08/07/2022.

З цього приводу суд зазначає, що в чинному законодавстві відсутні обов`язкові вимоги до реквізитів, які мають бути зазначені в інвойсі, а тому відсутність в інвойсі посилання на відповідний договір не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена. Крім цього, інвойс містить вичерпні відомості про транспортний засіб, а саме інформацію щодо виробника транспортного засобу, модель, а також VIN-код транспортного засобу, за якими його можна ідентифікувати, що є аналогічним з інформацією, яка зазначена в пункті 1.1 Контракту.

Відповідач також посилається на те, що в наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування № 66 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за сідельний тягач) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування, хоча згідно пункту 3.5 зовнішньоекономічного договору 08.07.2022 № 08/07/2022 передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві разом з товаром документи, в тому числі страхові поліси та номерні знаки.

Однак судом встановлено, що відповідно до довідки № 66 від 18.07.2022 позивачем було понесено та включено до митної декларації витрати як на транспортування транспортного засобу, так і його страхування до митного кордону України. Згідно із цією довідкою вартість транспортування разом із страхуванням до митного кордону України становить 300 євро.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, однак позивачем який здійснював перевезення та одночасно виступав отримувачем товару не подано жодного документу для підтвердження витрат на транспортування та документу, які б підтверджували вартість страхування, до митного оформлення, то суд зазначає, що в даному випадку митний орган, встановивши невідповідність довідки, яка була надана декларантом під час митного оформлення, мав змогу витребувати довідку з посиланням на вищезазначений наказ Міністерства фінансів України, чого фактично зроблено не було. Крім того, коригуючи митну вартість товару з підстав неприйняття довідки про транспортні витрати, відповідач не врахував і, відповідно, не застосував вимоги абзацу 7 до графи 20 Правил заповнення декларації митної вартості, в якому міститься чітка вимога про те, що у разі відсутності будь-яких відомостей про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Отже, не приймаючи довідку декларанта про транспортні витрати, відповідач у своєму рішенні мав зазначити про те, які саме застосовано тарифи для відповідного виду транспорту і які було застосовано митним органом.

В цьому контексті суд також враховує, що витрати позивача на перевезення товару були реальними та підтверджуються документально.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18 зазначив, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з цим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах таких розбіжностей, які б давали митному органу право коригувати задекларовану митну вартість із застосуванням резервного методу.

За наслідками розгляду справи суд упевнився в тому, що зауваження митного органу по своїй суті носять формальний характер та окремо або у сукупності не свідчать про наявність підстав для коригування митної вартості товару.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що позовні вимоги про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2022/001426 від 19.07.2022 та про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2022/000023/2 від 19.07.2022 є підставними та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, пункт 110), адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" (далі Клієнт) та адвокатом Юрченком Т.П. (далі Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги № 10/22-а/1 від 03.10.2022 (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе виконання обов`язків з надання правової допомоги в частині консультування, підготовки необхідних документів та представництва інтересів Клієнта щодо питань, пов`язаних із оскарженням рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товару, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, щодо транспортного засобу: "RENAULTMAGNUMDXI 520" (VINVF617GKA000026548).

Відповідно до п. 2.1 Договору Адвокат на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: б) захищати права і свободи, представляти його інтереси в усіх судах України.

Згідно з п. 2.3 Договору для виконання обов`язків передбачених п 2.1. Адвокатом Клієнт надає право: отримувати та надавати від імені Клієнта документи, в тому числі заяви, довідки, сертифікати, будь-які свідоцтва, витяги, виписки, а також ліцензії, патенти, рішення, дозволи, та будь-які інші документи та документацію, повторні документи, дублікати документів, подавати документи, в тому числі платіжні та інші документи до банківських установ, подавати, отримувати, підписувати заяви та інші необхідні для цього документи, отримання витягу про юридичну особу та документів з реєстраційної справи, з питань виправлення помилок, вчиняти всі інші юридично значущі дії, пов`язані з виконанням цього договору, сплачувати судовий збір, знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, що є у справі, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, давати суду усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати рішення та ухвали суду, з правом підпису позовних заяв, клопотань, апеляційних та касаційних скарг, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими Клієнту законом, необхідних для виконання такого роду дій.

За умовами розділу 3 "Гонорар та витрати" Договору Сторони погодили, що гонорар Адвоката за надання правової допомоги, передбаченої чим Договором, в суді першої інстанції складає 20000,00 грн.

Клієнт погоджується сплатити Адвокату 100% обумовленої у пункті 3.2 даного Договору суми гонорару впродовж 3 календарних днів з моменту його підписання та направлення відповідного рахунку на оплату.

Адвокатом складено детальний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи у Вінницькому окружному адміністративному суді.

Так, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн передбачали отримання послуг професійної правничої допомоги, зокрема з консульвання клієнта, узгодження правової позиції по справі, вивчення нормативної-правової бази, в тому числі, яка регулює розмитнення в країні експортера, підготовки позовної заяви, підготовки відповіді на відзив на позовну заяву; підготовки інших процесуальних документів.

Розмір витрат, відображений у детальному розрахунку відповідає орієнтовному розміру витрат, зазначеному у змісті позовної заяви.

Отже, оплата витрат позивача на допомогу адвоката у зв`язку з розглядом цієї справи склали 20000,00 грн та підтверджуються документально.

Оплата вказаного гонорару здійснена в повному обсязі відповідно до платіжного дорученням № 848 від 17.10.2022.

Разом з тим суд враховує, що розгляд цієї справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), і що предмет доказування в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг та складність оформлених процесуальних документів не є значними.

Відтак суд доходить висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на правничу допомогу є неспівмірний зі складністю справи.

При цьому суд зауважує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приміром, як зазначено у пунктах 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, оскільки надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

З огляду на викладене та беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн, на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню, і на користь ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн, який відповідає вимогам розумності, пропорційності та необхідності.

Таким чином, за результатами розгляду справи позивачу слід присудити витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, а всього 9481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001426.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000023/2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн, а всього 9481,00 грн (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят одну гривню нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС" (, місцезнаходження: вул. Незалежності, буд. 37, с. Мазурівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24106);

2) представник позивача: адвокат Юрченко Тарас Петрович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: а/с 8066, м. Вінниця, 21050);

3) відповідач: Вінницька митниця (код ЄДРПОУ ВП 43997544, місцезнаходження: вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034).

Повне рішення суду складено 03.02.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович