Справа № 160/12217/21
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12217/21

головуючий суддя І інстанції Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року в адміністративній справі №160/12217/21 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу платника податку -фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 155022.22 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було задоволено.

Стягнуто суму податкового боргу в розмірі 155022.22 грн. з фізичної особи ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не є власником земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , а тому останній не може бути платником податку на землю, що свідчить про протиправність нарахування податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями, та як наслідок, безпідставність стягнення податкового боргу в межах даної справи.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , як платник податків перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань отриманого у 2021 році, що вбачається з бланку безкоштовного запиту.

В той же час з 24.02.2015 відповідач є платником податків з використанням серії та номера паспорта, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті особи.

Облік фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків ведеться контролюючим органом в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім"ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

На час подання позовної заяви в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 155022,22 грн., який складається із:

заборгованості по податку на нерухоме майно, від"ємне від земельної ділянки в сумі 23170,66 грн. відповідно до:

-податкового повідомлення-рішення №20398-04 від 12.02.2018 з терміном сплати 21.07.2018 на суму 6476,48 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №20094-04 від 12.02.2018 з терміном сплати 21.07.2018 на суму 205,76 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №0-0419 від 13.03.2019 з терміном сплати 22.06.2019 на суму 7534,98 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №0-0419 від 13.03.2019 з терміном сплати 22.06.2019 на суму 239,39 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №0-0419 від 06.04.2020 з терміном сплати 28.09.2020 на суму 8445,73 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №0-0419 від 06.04.2020 з терміном сплати 28.09.2020 на суму 268,32 грн.;

- заборгованості по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 131851,56 грн., який виник внаслідок несплати відповідно до:

-податкового повідомлення-рішення №3-0403 від 27.06.2019 з терміном сплати 26.08.2019 в розмірі 1443,44 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №3-0403 від 27.06.2019 з терміном сплати 26.08.2019 в розмірі 154,24 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №3-0403 від 27.06.2019 з терміном сплати 26.08.2019 в розмірі 64008,90 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №5-0403 від 14.05.2020 з терміном сплати 29.08.2020 в розмірі 64008,90 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №5-0403 від 14.05.2020 з терміном сплати 29.08.2020 в розмірі 154,24 грн.;

-податкового повідомлення-рішення №5-0403 від 14.05.2020 з терміном сплати 29.08.2020 в розмірі 2081,84 грн.

Відповідно до вимог ст. 59 Податкового кодексу України по фізичній особі ОСОБА_1 сформована податкова вимога (форма «Ф») від 02.04.2019 №130886-55, яка направлена на податкову адресу платника засобами поштового зв`язку.

Відповідачем податковий борг у добровільному порядку не сплачений, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правомірним є стягнення з відповідача суми податкового боргу у загальному розмірі 155022.22 грн., оскільки доказів самостійного погашення заборгованості останній суду не надав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 59.1, п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно пунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За правилами пункту 95. 4 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, а саме згідно з положеннями статті 59 Податкового кодексу України податковим органом сформована податкова вимога (форма «Ф») від 02.04.2019 №130886-55, яка направлена на податкову адресу платника засобами поштового зв`язку.

Отримання відповідачем податкової вимоги підтверджується його підписом 23.04.2019 у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №871.

Таким чином, з огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача, на час прийняття рішення судом першої інстанції, непогашеної суми податкового боргу у розмірі 155022.22 грн., що відповідачем не спростовано, та зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

При цьому, посилання відповідача на протиправність нарахування грошових зобов`язань за наведними податковими повідомленнями-рішеннями, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки оцінка податкового правопорушення, встановленого за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення. Саме такий спосіб захисту прав платника податків визначений положеннями статей 55, 56 ПК України.

В свою чергу, у межах розгляду справи про стягнення заборгованості, суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань (відсутності в користуванні земельної ділянки, тощо).

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.08.2019 року по справі № 2340/4023/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких була сформована спірна сума податкового боргу, відповідачем в судовому порядку оскаржені не були.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311 ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року в адміністративній справі №160/12217/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко