Справа № 160/16999/22
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
28 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, в якій просить:
стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за 2021 рік у розмірі 538374,97 грн. (п`ятсот тридцять вісім тисяч триста сімдесят чотири грн. 97 коп.), (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів);
стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за 2022 рік у розмірі 239527,08 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять сім грн. 08 коп.), (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів);
стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 100000 грн. (сто тисяч гривень);
стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Обґрунтовуючи позовну заяву, представник позивача зазначила, що рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 08.12.2020 року №03-01/VІІІ «Про обрання голови Кам`янської районної ради VIII скликання» ОСОБА_1 депутата Кам`янської районної ради VIII скликання було обрано головою Кам`янської районної ради VIII скликання.
14 вересня 2022 року, ураховуючи особисту заяву ОСОБА_1 про складання ним повноважень, Кам`янська районна рада Дніпропетровської області прийняла рішення №68-09/VІІІ «Про дострокове припинення повноважень голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIII скликання ОСОБА_2 ».
14 вересня 2022 року у день звільнення ОСОБА_1 відповідач провів із останнім розрахунок щодо заробітної плати за відпрацьовані 10 днів вересня 2022 року та компенсацію за невикористані дні відпустки, однак повного розрахунку по виплаті сум заборгованості з заробітної плати за 2021 рік у розмірі 538 374,97 грн. та за 2022 рік 239 527,08 грн. позивачу станом на дату звернення до суду так і не було проведено.
Представник позивача вважає бездіяльність посадових осіб Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні протиправною, у зв`язку чим останній має право на виплату компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків їх виплати та на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідно до положень п.3 ч.1 Постанови КМУ від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств» у разі наявності заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у відповідному квартальному або річному звітному періоді розмір премії за такий період повинен становити не більше 20 відсотків максимально дозволеного розміру премії відповідно до цієї постанови; у разі збільшення розміру заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у поточному квартальному або річному звітному періоді порівняно з попереднім аналогічним звітним періодом премія за такий поточний звітний період не нараховується.
Питання нарахування надбавок посадовцям органів місцевого самоврядування, як і решта зарплати, визначається Постановою КМУ від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови №268 умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів згідно з додатками 48-53 і 57.
Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови №268 преміювання голів обласних, районних і районних у містах рад, їх заступників, сільських, селищних і міських голів, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці.
Відповідно до абз. 5 п.п. 1 «в» п. 2 Постанови №268 у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи скасовується або розмір її зменшується.
Представник відповідача зазначив, що позивач займав посаду голови районної ради, а отже був відповідальною особою за прийняття рішення щодо встановлення посадових окладів, нарахування надбавок та премії в очолюваному ним органі місцевого самоврядування.
Так, пунктом 7 Рішення Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 22.12.2020 року № 09-02/VІІІ «Про умови оплати праці голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради керуючого справами виконавчого апарату районної ради» встановлено, що преміювання здійснюється у межах установленого фонду оплати праці. Пунктом 3 даного рішення розмір преміювання голови районної ради встановлено у вигляді 100% посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та у межах установленого фонду оплати праці.
В подальшому, Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 19.02.2021 року № 23-03/VІІІ «Про внесення змін до рішення від 22.12.2020 року № 09-02/VІІІ» розмір преміювання голови районної ради збільшено до 200% посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та у межах установленого фонду оплати праці.
В період з 01 січня 2022 року по 14 вересня 2022 року окремого рішення щодо встановлення та затвердження розміру премії та надбавки за високі досягнення у праці голови ради Кам`янською районною радою на 2022 рік у порядку, передбаченому Положенням про преміювання, надання матеріальної допомоги та встановлення надбавок за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи працівниками виконавчого апарату Кам`янської районної ради, яке затверджено Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 29.12.2020 року № 14-р, не приймалось.
У зв`язку з викладеним представник відповідача вважає, що постійне збільшення заборгованості по заробітній платі з травня 2021 року і до звільнення позивача з займаної посади виникло внаслідок нарахування останньому надбавки за високі досягнення в праці, що суперечить нормам абз. 5 п.п. 1 «в» п. 2 Постанови КМУ від 09.03.2006 №268 та нарахування премії, всупереч нормам п.3 ч.1 Постанови КМУ від 19.05.1999 № 859, оскільки премія ОСОБА_1 за травень 2021 року повинна складати 200% посадового окладу, в червні 2021 року - не більше 20 % посадового окладу, а в інші місяці взагалі не повинна була нараховуватись.
28 листопада 2022 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив вх.№8913/22, в якій остання вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, складеним на основі нормативно-правових актів, дія яких не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування, та таким, що жодним чином не спростовує необхідність у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне.
Вказані у відзиві на позовну заяву розрахунки невиплаченої заробітної плати колишньому голові районної ради ОСОБА_1 , розрахунку суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, суми компенсації у зв`язку із втратою частини доходів та премій, Кам`янською районною радою зроблені на основі постанови Кабінету Міністрів України №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств» від 19 травня 1999 року.
Однак, вимоги Постанови КМУ № 859 поширюються на оплату праці керівників підприємств, заснованих на державній власності, в тому числі казенних, та об`єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, і керівників підприємств, заснованих на комунальній власності.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств» надано право керівникам органів місцевого самоврядування встановлювати такі виключні умови оплати праці для пращників підприємств, заснованих на комунальній формі власності, а не для посадових осіб органів місцевого самоврядування і, в тому числі, не для керівника органу місцевого самоврядування.
Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» роботодавцем для керівників всіх комунальних підприємств (підприємств утворених на основі комунального власності) є керівник відповідного органу місцевого самоврядування і при формуванні порядку виплат заробітної плати саме керівнику комунального підприємства, керівник органу місцевого самоврядування повинен керуватися постановою КМУ №859.
В тому числі, норма постанови Кабінету Міністрів України №859 «наявності заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у відповідному квартальному або річному звітному періоді розмір премії за такий період повинен становити не більше 20 відсотків максимально дозволеного розміру премії відповідно до цієї постанови та збільшення розміру заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у поточному квартальному або річному звітному періоді порівняно з попереднім аналогічним звітним періодом премія за такий поточний звітний період не нараховується» однозначно не може застосовуватись до нарахування заробітної плати керівнику органу місцевого самоврядування, оскільки в ній навіть прямо мова йде про заборгованість на підприємстві (Кам`янська районна рада не є комунальним підприємством).
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.
Натомість, відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів згідно з додатками 48-53 і 57.
Відповідно до пункту 6 Постанови № 268 преміювання керівників органів виконавчої влади та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці.
Преміювання голів обласних, районних і районних у містах рад, їх заступників, сільських, селищних і міських голів, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці.
Враховуючи вищезазначене, представник позивача вважає, що розрахунки зазначені Кам`янською районною радою Дніпропетровської області у відзиві на позов ґрунтуються на не відповідному законодавстві та не можуть братися до уваги судом, оскільки застосування постанови Кабінету Міністрів України №859 при розрахунку виплат керівнику органу місцевого самоврядування є помилковим.
Разом з тим, у відповіді на відзив, представник відповідача зазначила, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, у зв`язку з чим просила суд допустити до негайного виконання рішення суду у даній справі в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 01 сесії VIII скликання від 08 грудня 2020 року №03-01/VІІІ «Про обрання голови Кам`янської районної ради VIII скликання» на підставі протоколу №3 лічильної комісії про результати таємного голосування з виборів голови Кам`янської районної ради, районна рада вирішила обрати головою Кам`янської районної ради VIII скликання ОСОБА_1 депутата Кам`янської районної ради VIII скликання.

Пунктом 3 рішення Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 02 сесії VIII скликання від 22 грудня 2020 року № 09-02/VІІІ «Про умови оплати праці голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради керуючого справами виконавчого апарату районної ради», районна рада вирішила здійснювати щомісячне преміювання голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради, керуючого справами виконавчого апарату районної ради у розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та у межах затвердженого фонду оплати праці. Надати голові районної ради право зменшувати розмір премії заступникам голови районної ради та заступникові голови районної ради, керуючому справами виконавчого апарату районної ради у разі погіршення якості їх роботи.

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року №14-р затверджено Положення про преміювання, надання матеріальної допомоги та встановлення надбавок за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи працівникам виконавчого апарату Кам`янської районної ради.

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року №02-р затверджений та введений в дію з 03 лютого 2021 року штатний розпис виконавчого апарату Кам`янської районної ради у кількості 54 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 316 971 грн.

Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 03 сесії VIII скликання від 19 лютого 2021 року № 23-03/VІІІ «Про внесення змін до рішення від 22.12.2020 року № 09-02/VІІІ» внесено зміни до рішення районної ради від 22.12.2020 №09-02/VІІІ «Про умови оплати праці голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради, керуючого справам виконавчого апарату районної ради», та викладено п.3 рішення в такій редакції:

«3. Здійснювати щомісячне преміювання голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради, керуючого справами виконавчого апарату районної ради у розмірі 200 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та у межах затвердженого фонду оплати праці. Надати голові районної ради право зменшувати розмір премії заступникам голови районної ради та заступникові голови районної ради, керуючому справами виконавчого апарату районної ради у разі погіршення якості їх роботи».

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року №09-р внесено зміни до додатку до розпорядження голови районної ради від 03.02.2021 №02-р «Про затвердження штатного розпису», затверджено і введено в дію з 22 лютого 2021 року штатний розпис виконавчого апарату Кам`янської районної ради у кількові 7 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 66 300 грн.

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року №14-р внесено зміни до додатку до розпорядження голови районної ради від 03.02.2021 №02-р «Про затвердження штатного розпису» (зі змінами, внесеними розпорядженням голови районної ради від 22.02.2021 №09-р), затверджено і введено в дію з 01 травня 2021 року штатний розпис виконавчого апарату Кам`янської районної ради у кількості 8 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 73 300 грн.

Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 04 сесії VIII скликання від 21 травня 2021 року № 32-04/VІІІ «Про районний бюджет Кам`янського району на 2021 рік», районна рада вирішила визначити на 2021 рік видатки районного бюджету у сумі 50 000 грн., в тому числі видатки загального фонду районного бюджету 50 000 грн. з яких 40 200 грн. - виділені на оплату праці.

Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 05 сесії VIII скликання від 21 травня 2021 року № 45-05/VІІІ «Про внесення змін до рішення районної ради від 21.05.2021 № 32-04/VІІІ «Про районний бюджет Кам`янського району на 2021 рік» районна рада вирішила внести зміни до вищевказаного рішення та визначити видатки районного бюджету в сумі 3 068 064 грн., у тому числі видатки загального фонду районного бюджету - 3 068 064 грн. згідно з додатком 3 до цього рішення, в якому зокрема зазначено, що на оплату праці виділено 2 613 064,00 грн.

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року №27-р внесені зміни до додатків до розпорядження голови районної ради від 19.12.2020 №19-р «Про структуру та чисельність виконавчих апаратів Верхньодніпровської, Криничанської та П`ятихатської районних рад» (зі змінами, внесеними розпорядженнями голови районної ради від 23.04.2021 №12-р, від 30.06.2021 №21-р, від 19.07.2021 №23-р), розпорядження голови районної ради від 03.02.2021 №02-р «Про затвердження штатного розпису» (зі змінами, внесеними розпорядженнями голови районної ради від 22.02.2021 №09-р, від 30.04.2021 №14-р), затверджено і введено в дію з 03 серпня 2021 року штатний розпис виконавчого апарату Кам`янської районної ради у кількості 8 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 74 845 грн., затверджено і введено в дію з 03 серпня 2021 року перелік посад П`ятихатської районної ради, що припиняється шляхом приєднання до Кам`янської районної ради у кількості 2 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 12 350 грн.

Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 06 сесії VIII скликання від 15 грудня 2021 року №48-06/VIII «Про районний бюджет Кам`янського району на 2022 рік», районна рада вирішила визначити на 2022 рік видатки районного бюджету у сумі 1 312 900 грн., в тому числі видатки загального фонду районного бюджету 1 312 900 грн., з яких 1 062 400,00 грн. - виділити на оплату праці.

Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 06 сесії VIII скликання від 15 грудня 2021 року №49-06/VIII «Про внесення змін до рішення районної ради від 21.05.2021 № 32-04/VІІІ «Про районний бюджет Кам`янського району на 2021 рік» (зі змінами)» районна рада вирішила внести зміни до рішення № 32-04/VІІІ та № 45-05/VІІІ, шляхом визначення видатків районного бюджету в сумі 3 389 985 грн. у тому числі видатки загального фонду районного бюджету - 3 389 985 грн. згідно з додатком 3 до цього рішення, в якому зокрема зазначено, що на оплату праці виділено 2 873 064,00 грн.

Розпорядженням заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року №02-р«ос» «Про преміювання голови районної ради у січні 2022 року» здійснено у січні 2022 року преміювання за високі досягнення у праці голові Кам`янської районної ради ОСОБА_3 відповідно до його особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання та за рахунок економії фонду оплати праці у розмірі 35%.

Розпорядженням заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 21 лютого 2022 року №04-р«ос» «Про преміювання голови районної ради у лютому 2022 року» здійснено у лютому 2022 року в межах фонду преміювання та за рахунок економії фонду оплати праці преміювання голови Кам`янської районної ради ОСОБА_2 у розмірі 84% посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та встановлено голові Кам`янської районної ради ОСОБА_3 надбавку за високі досягнення у праці відповідно до його особистого вкладу в загальні результати роботи у розмірі 15% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та вислугу років.

Розпорядженням заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 25 березня 2022 року №05-р«ос» «Про преміювання голови районної ради у березні 2022 року» здійснено у березні 2022 року в межах фонду преміювання та за рахунок економії фонду оплати праці преміювання голови Кам`янської районної ради ОСОБА_2 у розмірі 72% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років.

Розпорядженням заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 03 травня 2022 року №07-р«ос» «Про преміювання голови районної ради у квітні 2022 року» здійснено у квітні 2022 року в межах фонду преміювання та за рахунок економії фонду оплати праці преміювання голови Кам`янської районної ради ОСОБА_2 у розмірі 16% посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та встановити голові Кам`янської районної ради ОСОБА_3 надбавку за високі досягнення у праці відповідно до його особистого вкладу в загальні результати роботи у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та вислугу років.

Розпорядженням заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року №09-р«ос» «Про преміювання голови районної ради у травні 2022 року» здійснено у травні 2022 року в межах фонду преміювання та за рахунок економії фонду оплати праці преміювання голови Кам`янської районної ради ОСОБА_2 у розмірі 145% посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та встановити голові Кам`янської районної ради ОСОБА_3 надбавку за високі досягнення у праці відповідно до його особистого вкладу в загальні результати роботи у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та вислугу років.

01 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Кам`янської районної ради про складення ним повноважень голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIII скликання.

Рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 09 сесії VIII скликання від 14 вересня 2022 року №68-09/VIII «Про дострокове припинення повноважень голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIII скликання ОСОБА_2 », районна рада вирішила узяти до відома факт дострокового припинення повноважень голови Кам`янської районної ради ОСОБА_1 у зв`язку з його зверненням з особистою заявою до Кам`янської районної ради про складення ним повноважень голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIII скликання без припинення повноважень депутата Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIII скликання.

Відповідно до довідки Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про заробітну плату ОСОБА_1 від 14.09.2022 №252-вих, його заробітна плата на посаді голови районної ради в розрахунковому періоді з січня 2022 року по вересень 2022 року становила: 442 195,95 грн. (нарахована заробітна плата в межах кошторисних призначень), 355 967,74 грн. (заробітна плата до видачі), 681 723,03 грн. (нарахування заробітної плати з урахуванням рішення Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 22.12.2020 року № 09-02/VІІІ «Про умови оплати праці голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради керуючого справами виконавчого апарату районної ради», зі змінами внесеними рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 19.02.2021 № 23-03/VІІІ).

Розрахунковим листом ОСОБА_1 , виданим за підписом в.о. головного бухгалтера Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 14.09.2022 №253-вих ОСОБА_4 підтверджується виплата позивачу заробітної плати за відпрацьовані 10 днів вересня 2022 року та компенсації за невикористані 39 календарних днів відпустки у розмірі 81 629,44 грн. (з урахуванням відрахованих податків).

Згідно із довідкою Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 від 16.09.2022 №257-вих, заборгованість по невиплаченій заробітній платі позивача за 2021 рік без утримання податків й інших обов`язкових платежів складає 538 374,97 грн.

Відповідно до розрахунків в.о. головного бухгалтера Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 19.09.2022 №259-вих ОСОБА_5 , середній заробіток за час затримки ОСОБА_1 виплати заробітної плати з 01.06.2021 по 14.09.2022 (за 326 робочих днів) складає 1 074 910,02 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 3 297,27 грн. (145 080,00 грн./44 робочих дні за липень та серпень 2022 року).

Згідно розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.09.2022 №260-вих загальна сума компенсації ОСОБА_1 за період травень 2021 грудень 2021 при нарахуванні заборгованості в місяці вересень 2022 року, складає 77 508,18 грн. з урахуванням відрахованих податків.

Представник позивача вважає бездіяльність посадових осіб Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні протиправною, у зв`язку з чим звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В частині 1 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надано визначення поняттю посадової особи місцевого самоврядування, як особи, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування встановлює та регулює Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (надалі - Закон № 2493-ІІІ).

Статтею 1 Закону № 2493-ІІІ надано визначення служби в органах місцевого самоврядування, як професійної, на постійній основі діяльності громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно частини 1 статті 2 Закону № 2493-ІІІ, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

За приписами ст. 3 Закону № 2493-ІІІ, посадами в органах місцевого самоврядування, є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частина 3 ст. 7 Закону № 2493-ІІІ встановлює, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, зокрема, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 2493-ІІІ передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування має право, в тому числі, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області 01 сесії VIII скликання від 08 грудня 2020 року №03-01/VІІІ «Про обрання голови Кам`янської районної ради VIII скликання» на підставі протоколу №3 лічильної комісії про результати таємного голосування з виборів голови Кам`янської районної ради, районна рада вирішила обрати головою Кам`янської районної ради VIII скликання ОСОБА_1 депутата Кам`янської районної ради VIII скликання.

14 вересня 2022 року, ураховуючи особисту заяву ОСОБА_1 про складання ним повноважень, Кам`янська районна рада Дніпропетровської області прийняла рішення №68-09/VІІІ «Про дострокове припинення повноважень голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIII скликання ОСОБА_2 ».

Згідно із довідкою Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 від 16.09.2022 №257-вих, заборгованість по невиплаченій заробітній платі позивача за 2021 рік без утримання податків й інших обов`язкових платежів складає 538 374,97 грн.

Згідно із довідкою Кам`янської районної ради Дніпропетровської області №252-вих від 14.09.2022 року у 2022 році нарахована, але не виплачена заробітна плата позивача без утримання податків й інших обов`язкових платежів становить 239 527,08 грн.

Розрахунковим листом ОСОБА_1 , виданим за підписом в.о. головного бухгалтера Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 14.09.2022 №253-вих ОСОБА_4 підтверджується виплата позивачу заробітної плати за відпрацьовані 10 днів вересня 2022 року та компенсації за невикористані 39 календарних днів відпустки у розмірі 81 629,44 грн. (з урахуванням відрахованих податків).

Суд зазначає, що згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Зміст поняття заробітної плати, визначеного законодавством, узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини 1 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року №137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону України «Про оплату праці».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також, Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за 2021 та 2022 роки, оскільки заборгованість із заробітної плати підтверджується розрахунками, які надані Кам`янською районною радою Дніпропетровської області, як роботодавцем позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків їх виплати за 2021 та 2022 роки, суд зазначає наступне.

Приписами статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 4 Закону 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідні положення містить і Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Так, відповідно до пунктів 1-3 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 4 Порядку №159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно із інформацією-розрахунком від 19.09.2022 №260-вих, наданим в.о. головного бухгалтера Кам`янської районної ради Дніпропетровської області Дарії Кравченко, сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплат за 2021 рік становить 96283,45 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплат за 2022 рік, розрахована відповідно до Постанови № 159, складає - 20363,06 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Зважаючи на те, що суму заробітної плати у повному обсязі позивачу станом на дату звернення до суду не було виплачено, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання Кам`янської районної ради Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків виплати заробітної плати.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2022 року по 21.10.2022 року у розмірі 89026,29 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) та за період з 22.10.2022 року по день винесення судом рішення у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При цьому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїх рішеннях, зокрема, у справах №806/2164/16 (постанова від 30.01.2019 року), №814/2563/16 (постанова від 12.12.2018 року) неодноразово висловлював позицію, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Таким чином, у даному випадку пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Вказана позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 року у справі №823/64/16.

У даному випадку суд звертає увагу, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивача не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в справі 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що розрахунковим листом ОСОБА_1 , виданим за підписом в.о. головного бухгалтера Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 14.09.2022 №253-вих ОСОБА_4 підтверджується виплата позивачу заробітної плати за відпрацьовані 10 днів вересня 2022 року та компенсації за невикористані 39 календарних днів відпустки у розмірі 81 629,44 грн. (з урахуванням відрахованих податків), однак остаточний розрахунок з позивачем не відбувся.

Таким чином, відповідач допустив протиправні дії щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2022 року по 21.10.2022 року та за період з 22.10.2022 року по день винесення судом рішення у справі.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що положення статей 116,117 КЗпП України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Однак, суму виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд вважає не співмірною та непропорційною, виходячи з наступного.

В пункті 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд враховує висновки Верховного Суду України, що висловлені у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-1113с16.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зафіксовано, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20) Верховний Суд застосовує критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, пропорційно загальному розміру належних позивачеві при звільненні виплат.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь позивача відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні у розмірі 10 000,00 грн.

Щодо стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають:

1) наявність такої шкоди,

2) протиправність діяння її заподіювача,

3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача,

4) вини останнього в її заподіянні.

Тобто, для того, щоб з`явилась підстава відшкодувати моральну шкоду, необхідна наявність чотирьох юридичних ознак.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у цій частині, так як позивачем протягом судового розгляду справи не підтверджено належними доказами сам факт заподіяння моральної шкоди діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідача та не обґрунтовано заявлену суму компенсації.

Відмовляючи у задоволенні даної позовної вимоги, суд також враховує той факт, що заборгованість із виплати заробітної плати позивачу виникла саме за період, в якому він очолював Кам`янську районну раду Дніпропетровської області. Відтак вина за виникнення такої заборгованості та її постійне збільшення в певній мірі лежить саме на позивачеві, адже юридична особа сама по собі не вчиняє будь-яких дій - такі дії (як і відповідні рішення, що стають передумовою їх вчинення юридичною особою) вчиняє фізична особа, якій делеговано певне право і яка наділена певними владними повноваженнями.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Розподіл судового збору у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Щодо судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7500,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До адміністративного позову та відповіді на відзив представником позивача на підтвердження понесених витрат позивачем на правову допомогу адвоката долучено:

- витяг з договору №03/2022 про надання професійної (правничої) допомоги від 20 вересня 2022 року;

- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1154905;

- попередній (орієнтовний розрахунок) суми судових витрат з детальним описом робіт (наданих послуг), що виконувались адвокатом на загальну суму 7000,00 грн.;

- копію договору №03/2022 про надання професійної (правничої) допомоги від 20 вересня 2022 року;

- копію додаткової угоди №1 до договору №03/2022 про надання професійної (правничої) допомоги від 20 вересня 2022 року;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на загальну суму 7500,00 грн.;

- копію акту виконаних робіт №1 за договором №03/2022 від 03 жовтня 2022 року;

- копію акту виконаних робіт №2 за договором №03/2022 від 28 листопада 2022 року;

- копію дублікату квитанції АТ КБ «Приват Банк» №0.0..1 від 27.11.2022 про сплату грошових коштів у сумі 2500,00 грн. за надання правової допомоги згідно договору №03/2022.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4);

- інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9).

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Оплата позивачем вартості послуг правової допомоги за договором №03/2022 від 20 вересня 2022 року у сумі 2500,00 грн. підтверджується копією дублікату квитанції АТ КБ «Приват Банк» №0.0..1 від 27.11.2022 однак, суд звертає увагу на те, що інших документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), матеріали справи не містять.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа №160/16999/22 в силу статті 12 КАС України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Таким чином, суд вважає, що визначена представником позивача сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи №160/16999/22 не є належним чином обґрунтованою та значно завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Кам`янської районної ради Дніпропетровської області ().

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кам`янської районної ради Дніпропетровської області () щодо не виплати в повному обсязі належних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сум при звільненні.

Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату за 2021 рік у розмірі 538 374,97 грн. (п`ятсот тридцять вісім тисяч триста сімдесят чотири гривні дев`яносто сім копійок), з урахуванням сплати податків та інших обов`язкових платежів із вказаної суми.

Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату за 2022 рік у розмірі 239 527,08 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень вісім копійок), з урахуванням сплати податків та інших обов`язкових платежів із вказаної суми.

Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати за 2021 та 2022 роки.

Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Кам`янської районної ради Дніпропетровської області () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник