Справа № 460/780/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/780/22 пров. № А/857/15121/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника позивача Король В.В.,

представника відповідача Чуфищук С.Л.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 21 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 24 вересня 2021 року № 0-2225, № 0509853/2019-2408-2225, № 0509853/2018-2408-2225, № 0-2225, № 0509854/2019-2408-2225, № 0509854/2018-2408-2225, № 0-2225, № 0509852/2019-2408-2225, № 0509852/2018-2408-2225, № 0-2225, № 0509855/2019-2408-2225, № 0509855/2018-2408-2225.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником будівель господарського призначення: «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-2)» загальною площею 1151,80 кв. м., «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-1)» загальною площею 1164,60 кв. м., «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-3)» загальною площею 1110,60 кв. м. та «будівля, Котельня, літ. « 2Л-1»» загальною площею 1251,80 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон» за № 3447 від 28 травня 2008 року ним здійснено реєстрацію права власності на зазначений об`єкт, до моменту факту купівлі-продажу протирадіаційні сховища ІТМ-1, ІТМ-2, ІТМ-3 вже були приватизованими та входили до складу цілісного майнового комплексу. Зазначає, що зареєстрований фізичною особою-підприємцем, є платником єдиного податку, основним видом економічної діяльності якого є виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу, для здійснення вказаного виду підприємницької діяльності, ним використовуються зазначені об`єкти нерухомого майна. 24 вересня 2021 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області винесено щодо нього 12 податкових повідомлень-рішень «Ф» про нарахування податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 та 2020 роки. Вважає, що контролюючий орган протиправно прийняв податкові повідомлення-рішення, оскільки вищевказані будівлі не є об`єктами оподаткування відповідно до статті 266 Податкового кодексу України. Стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням строків встановлених пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України та надіслані на невірну адресу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.09.2021 року № 0-2225, № 0509853/2019-2408-2225, № 0509853/2018-2408-2225, № 0-2225, № 0509854/2019-2408-2225, № 0509854/2018-2408-2225, № 0-2225, № 0509852/2019-2408-2225, № 0509852/2018-2408-2225, № 0-2225, № 0509855/2019-2408-2225, № 0509855/2018-2408-2225.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірні об`єкти нерухомого майна складають цілісний майновий комплекс промислового призначення, придатних для класу будівель промисловості. Набуття позивачем у власність вищезазначених об`єктів нерухомого майна, що входять до цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон», до складу якого входять: будівлі та споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ Рівнельон» та переліку майна, що входить до цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон» було здійснене саме з метою провадження основного виду господарської діяльності. Відповідно до наданих пояснень позивача «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-2)» загальною площею 1151,80 кв. м., «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-1)» загальною площею 1164,60 кв. м., «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-3)» загальною площею 1110,60 кв. м. використовувалося у господарській діяльності позивача у якості складських приміщень, про що, також, зазначено в технічному паспорті. Окрім того, як слідує з матеріалів справи, а саме, технічної документації конструкція об`єктів нерухомого майна, що відмінне від земельної ділянки, не дозволяла використовувати такі приміщення в інших цілях, окрім промислового виробництва. Факт неподання суб`єктом господарювання повідомлення за формою № 20-ОПП є підставою для накладення штрафу, проте не є беззаперечним доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у власній господарській діяльності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що належні позивачу на праві власності будівлі не віднесено до певних класифікаційних угрупувань Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Вказує, що позивач не довів факт використання будівель у промисловому виробництві, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, оскільки будівлі є об`єктами оподаткування відповідно до норм Податкового кодексу України. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що будівля котельні є господарською будівлею, яка підлягає оподаткуванню згідно з нормами статті 266 ПК України. Звертає увагу на те, що інформація про те, що протирадіаційні сховища використовувались у господарській діяльності позивача у якості складських приміщень не зазначена у технічних паспортах. Вказує, що позивачем не подавалась інформація щодо використання об`єктів нерухомого майна у своїй господарській діяльності форми 20-ОПП, також від позивача не надходило заяви для проведення звірки даних щодо об`єктів нерухомості, які перебувають у його власності та щодо права користування пільгою зі сплати податку.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач є власником об`єктів нерухомого майна, а саме будівель нежитлових, зазначені об`єкти необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не повинен нараховуватись та сплачуватись за 2018-2020 роки. Вказує, що податковими деклараціями платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2018, 2019, 2020 роки підтверджується здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності у звітних періодах відповідно до основного КВЕД 14.39 Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу. Звертає увагу на те, що котельня, загальною площею 1251,80 кв. м. не є господарською (присадибною) будівлею в розумінні ПК України, оскільки розміщена не на присадибній земельній ділянці.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, є платником єдиного податку.

Зі змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.56) слідує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , маючи статус суб`єкта господарювання, здійснюває такі види економічної діяльності: 14.39 Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу (основний), 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу, 46.64 Оптова торгівля машинами й устаткуванням для текстильного, швейного та трикотажного виробництва та ін.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.40-42), позивачу належать на праві приватної власності об`єкти нерухомого майна:

- «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-2)» загальною площею 1151,80 кв. м.; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 3447, виданий 28.05.2008, видавник: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський А.І.; технічний паспорт, серія та номер: б/н, видавник: Рівненське міське бюро технічної інвентаризації;

- «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-1)» загальною площею 1164,60 кв. м.; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 3447, виданий 28.05.2008, видавник: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський А.І.; технічний паспорт, серія та номер: б/н, видавник: Рівненське міське бюро технічної інвентаризації;

- «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-3)» загальною площею 1110,60 кв. м.; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 3447, виданий 28.05.2008, видавник: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський А.І.; технічний паспорт, серія та номер: б/н, видавник: Рівненське міське бюро технічної інвентаризації;

- «будівля, Котельня, літ. « 2Л-1»» загальною площею 1251,80 кв. м.; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 27.11.2013, видавник: Ящук І.В., державний реєстратор Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

24 вересня 2021 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення «Ф» від 24 вересня 2021 року:

- № 0-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 25210,19 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1164,60 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.23);

- № 0509853/2019-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 24299,38 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1164,60 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.24);

- № 0509853/2018-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 21679,03 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1164,60 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.25);

- № 0-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 24933,11 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1151,80 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.26);

- № 0509854/2019-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 24032,31 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1151,80 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.27);

- № 0509854/2018-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 21440,76 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1151,80 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.28);

- № 0-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 24041,25 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1110,60 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.29);

- № 0509852/2019-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 23172,67 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1110,60 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.30);

- № 0509852/2018-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 20673,82 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1110,60 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.31);

- № 0-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 27097,82 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1251,80 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.32);

- № 0509855/2019-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 26118,81 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1251,80 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.33);

- № 0509855/2018-2408-2225, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 23302,26 грн, щодо об`єкта нерухомого майна: «нежитлове приміщення», загальною площею 1251,80 кв. м., по адресі: АДРЕСА_1 (а.с.34).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються нормами Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі ПК України).

Відповідно до пп. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно з підпунктом «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на момент визначення податкового зобов`язання за 2018 та 2019 роки) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на момент визначення податкового зобов`язання за 2020 рік), не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-FКВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до Державного Класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: Код 125 «Будівлі промислові та склади», клас «Будівлі промислові»; цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням; цей клас не включає: резервуари, силоси та склади (1252), будівлі сільськогосподарського призначення (1271), комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін), які не мають характеристик будівель (230).

Клас «Будівлі промислові» складається з: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії, 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості, 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Проаналізувавши вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що перелік будівель промисловості не є вичерпним.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єктів нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі.

Колегія суддів зазначає, що вищезазначені об`єкти нерухомого майна складають цілісний майновий комплекс промислового призначення, придатних для класу будівель промисловості (а.с.53-55).

Відповідно до пункту 30.1. статті 30 ПК України, податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2цієї статті.

Згідно з пунктом 30.2. статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

При цьому питання щодо можливості застосування пільги вирішується обранням критерію функціонального призначення будівлі, а не до суб`єктної належності.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 812/1800/18 сформулював такі правові висновки: обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Верховний Суд також зазначив, що сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Зі змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.56) слідує, що позивач, маючи статус суб`єкта господарювання, здійснював такі види економічної діяльності, як 14.39 Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу (основний), 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу, 46.64 Оптова торгівля машинами й устаткуванням для текстильного, швейного та трикотажного виробництва та ін.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що набуття позивачем у власність вищезазначених об`єктів нерухомого майна, що входять до цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон», що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ Рівнельон» (а.с.43-52) та переліком майна, що входить до цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон» (а.с.53-55) було здійснене саме з метою провадження основного виду господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до наданих пояснень представника позивача «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-2)» загальною площею 1151,80 кв. м., «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-1)» загальною площею 1164,60 кв. м., «нежитлове приміщення, протирадіаційне сховище (ІТМ-3)» загальною площею 1110,60 кв. м. використовувалося у господарській діяльності позивача у якості складських приміщень, що також підтверджується інформацією, вказаною у технічних паспортах протирадіаційних сховищ ІТМ-1,ІТМ-2, ІТМ-3 (а.с.57-77).

Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на те, що інформація про те, що протирадіаційні сховища використовувались у господарській діяльності позивача у якості складських приміщень не зазначена у технічних паспортах, оскільки згідно з вказаними технічними паспортами протирадіаційні сховища оснащені окремими входами, а також кожне сховище має ряд підсобних приміщень.

Вищевказане відповідає абзацу 3 пункту 5 Порядку використання у мирний час захисних споруд цивільного захисту для господарських, культурних і побутових потреб, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138, яким передбачено, що захисні споруди можуть використовуватись для потреб суб`єкта господарювання як складські приміщення, віднесені в установленому порядку за показником вибухопожежної та пожежної небезпеки до категорій Г і Д, для зберігання майна і матеріалів (у вбудованих захисних спорудах виключно за наявності окремого входу).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, а саме, технічної документації (а.с.57-77) конструкція об`єктів нерухомого майна, що відмінне від земельної ділянки, не дозволяла використовувати такі приміщення в інших цілях, окрім промислового виробництва.

Доводи скаржника про те, що будівля котельні є господарською (присадибною) будівлею, яка підлягає оподаткуванню згідно з нормами статті 266 ПК України є необгрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується, що цілісний майновий комплекс, в тому числі котельня літ « 2Л-1», загальною площею 1251,80 кв. м. розміщений не на присадибній земельній ділянці, а на земельній ділянці площею 25,4109 га із цільовим призначенням «для обслуговування цілісного майнового комплексу, без права розташування залів гральних автоматів та закладів грального бізнесу».

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що позивач не надав доказів того, що об`єкти нерухомості використовувалися ним у господарській діяльності; позивач не подавав до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП із зазначенням інформації про об`єкти оподаткування власні чи орендовані.

Колегія суддів не приймає такі доводи відповідача та зазначає, що факт неподання суб`єктом господарювання повідомлення за формою №20-ОПП є підставою для накладення штрафу або віднесення платника податків до Критеріїв ризиковості платника податку, проте не може вважатись беззаперечним доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у власній господарській діяльності.

Твердження скаржника про те, що від позивача не надходило заяви для проведення звірки даних щодо об`єктів нерухомості, які перебувають у його власності та щодо права користування пільгою зі сплати податку, також є необгрунтованими, оскільки згідно з підпунктом 266.7.3 ПК України, подання вказаноої заяви є правом, а не обов`язком платника податків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його апеляційна скарга, і не довів правомірність своїх дій.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 460/780/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 02 лютого 2023 року.