Справа № 640/8550/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8550/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Національної поліції України та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року, суддя Аблов Є.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національної поліції України в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не зарахування підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років у Національній поліції, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції;

- зобов`язати Національну поліцію України зарахувати підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національної поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 07 листопада 2015 року становила 10 років 05 місяців 22 дні;

- зобов`язати Національну поліцію України провести виплату матеріальної шкоди, у зв`язку з протиправною бездіяльністю Національної поліції України щодо не зарахування підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років у Національній поліції, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, в сумі 155 286,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що служба в податковій міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто має такий правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію». Також позивач зазначив, що неврахування відповідачем вислуги років у податковій міліції впливає на його соціальні гарантії.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2021 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не зарахування підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років у Національній поліції, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції.

Зобов`язано Національну поліцію України зарахувати підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національної поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 07 листопада 2015 року становила 10 років 05 місяців 22 дні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання провести виплату матеріальної шкоди у розмірі 155 286,89 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Національна поліція України також звернулась з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 94 о/с «По особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 (А-053242), який мав спеціальне звання «підполковник міліції» призначено помічником першого заступника Голови з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно зі штатним розписом з 07 листопада 2015 року такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом від 13.06.2016 № 393 о/с «По особовому складу Департаменту документального забезпечення» згідно з наказом Національної поліції України від 08.04.2016 № 296 дек «Про затвердження штату апарату Національної поліції» з 01 червня 2016 року підполковника поліції ОСОБА_1 призначено помічником першого заступника Голови, установивши йому відповідно до постанови КМУ від 11 листопада 2015 року № 988 посадовий оклад у розмірі 4000,00 грн, закріпивши жетон з індивідуальним номером (0035224).

Наказом Національної поліції України від 17.09.2020 № 1040 о/с «По особовому складу» відповідно до статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» та Указу Президента України від 09 грудня 2015 року № 691/2015 «Про перелік посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях» відряджено із залишенням на службі в поліції до Міністерства внутрішніх справ України підполковника поліції ОСОБА_1 помічника першого заступника Голови відділу забезпечення діяльності керівництва Національної поліції управління організаційного забезпечення та контролю Департаменту документального забезпечення, установивши йому щомісячну премію за вересень 2020 року в розмірі 50 відсотків, з 22 вересня 2020 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.09.2020 № 692 о/с по апарату Міністерства призначено відповідно до статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» та Указу Президента України від 09 грудня 2015 року № 691/2015 «Про перелік посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях» як такого, що прибув з Національної поліції до МВС, із залишенням на службі в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 (0035224) на посаду головного спеціаліста відділу координації та контролю за виконанням актів та доручень МВС головного контрольного управління Директорату стратегічного планування та європейської інтеграції, і установивши йому відповідно до постанови КМУ від 04 листопада 2015 року № 910 та від 18 січня 2017 року № 15 посадовий оклад у розмірі 10600 грн. та від 11 листопада 2015 року № 988 надбавку за специфічні умови проходження служби в розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 22 вересня 2020 року - 12 років 08 місяців 29 днів.

Позивач зазначає, що, ознайомившись в установленому порядку з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.09.2020 № 692 о/с по апарату Міністерства, йому стало відомо про те, що стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 22 вересня 2020 року йому зараховано 12 років 08 місяців 29 днів.

У подальшому, позивач надіслав до Національної поліції України запит стосовно надання йому інформації про вислугу років.

Відповідно до листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 10.12.2020 № Л-1710/12/1/2/03-2020 позивача повідомлено про те, що стаж служби станом на 01.12.2020 складав:

- в органах податкової міліції - 10 років 05 місяців 22 дні;

- в органах внутрішніх справ - 07 років 10 місяців 13 днів;

- в Національній поліції - 05 років 00 місяців 24 дні.

На адресу Національної поліції позивачем надіслано запит про надання інформації стосовно здійснених виплат Національною поліцією України в період з 07.11.2015 по 22.09.2020 за кожен рік окремо, вказавши розмір посадового окладу, надбавки за стаж служби в поліції, надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції, надбавки за проходження служби в умовах режимних обмежень, премії встановленої за рішенням керівника органу поліції.

Відповідно до листа Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 04.12.2020 № 566зі/29/5/01-2020 позивачу надано відомості про нараховане грошове забезпечення та наказ Національної поліції України від 09.12.2015 № 260 о/с «По особовому складу» у якому відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» мені установлено станом на 07 листопада 2015 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - 07 років 10 місяців 14 днів.

З відомостей про нараховане грошове забезпечення та відповідей Національної поліції України вбачається, що позивачу не зараховано до стажу служби в поліції, наявну станом на 07 листопада 2015 року вислугу років в податковій міліції, яка становить - 10 років 05 місяців 22 дні та відповідно не сплачено у повному обсязі грошове забезпечення з 07.11.2015.

При цьому, позивачем 19.01.2021 надіслано запит на інформацію до МВС з проханням надати копії наказів про призначення та звільнення під час служби в Міністерстві внутрішніх справ України в період часу з 2005 року по 2006 рік та з 2009 року по 2015 рік, з метою встановити чи зараховувалась Міністерством внутрішніх справ України вислуга років в органах податкової міліції до вислуги років в органах внутрішніх справ.

02.02.2021 позивачем в Міністерстві внутрішніх справ отримано витяг з наказу МВС від 30.10.2009 № 2732 о/с «По особовому складу ГУБОЗ» у якому станом на 28 жовтня 2009 року останньому зараховано вислугу років 14 років 9 місяців 27 днів, тобто Міністерством внутрішніх справ зараховувалась вислуга років в органах податкової міліції.

21.01.2021 позивачем до Національної поліції надіслано запит з проханням надіслати копію його трудової книжки, яка зберігається в особовій справи поліцейського.

29.01.2021 листом Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України позивачу надіслано лист № 20зі/12/1/2/03-2021 з додатком - копією трудової книжки, у якій головним інспектором ДКЗ МВС С.Ю.Гойником вчинено запис «з 01.07.1997 по 06.11.2015 - Міністерство внутрішніх справ України, проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній податковій адміністрації безперервно з 01.07.1997 до 06.11.2015».

Окрім того, як встановлено судом першої інстанції, 18.12.2020 позивачем на адресу Національної поліції України, в порядку Закону України «Про звернення громадян», надіслано клопотання про порушення особистих прав та законних інтересів, у якому останній просив зарахувати наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції (яка повинна зараховуватись до вислуги років в органах внутрішніх справ), що станом на 07 листопада 2015 року становила 10 років 05 місяців 22 дні та з врахуванням цієї вислуги років, провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в поліції за період 07.11.2015.

Листом Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 31.12.2020 № Л-1815/12/1/2/03-2020 позивача повідомлено, що підстави для внесення змін до наказу в частині встановлення стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років, відсутні.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною першою статті 78 вказаного Закону, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

За змістом частини третьої статті 78 зазначеного Закону під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» від 05.07.2012 №508-VІ внесено зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зазначені норми кореспондуються із нормами Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-ХІІ, який був чинним до 19.11.2012 та який регулював правовий статус податкової міліції.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Статтею 26 вказаного Закону визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Отже, служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Окрім того, виходячи з аналізу повноважень, завдань та функцій цих органів можна дійти висновку про те, що податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Таким чином, служба в податковій поліції повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Як встановлено судом, з 01.07.1997 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній податковій адміністрації безперервно з 01.07.1997 до 06.11.2015; з 07.11.2015 по 22.09.2020 працював в Національній поліції України.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.09.2020 № 692 о/с по апарату Міністерства стаж служби позивача в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 22 вересня 2020 року зараховано 12 років 08 місяців 29 днів.

Відповідно до листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 10.12.2020 № Л-1710/12/1/2/03-2020 позивача повідомлено про те, що стаж служби станом на 01.12.2020 складав в:

- органах податкової міліції - 10 років 05 місяців 22 дні;

- в органах внутрішніх справ - 07 років 10 місяців 13 днів;

- в Національній поліції - 05 років 00 місяців 24 дні.

Листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 04.12.2020 № 566зі/29/5/01-2020 позивачу надано відомості про нараховане грошове забезпечення та наказ Національної поліції України від 09.12.2015 № 260 о/с «По особовому складу» у якому відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» позивачу встановлено станом на 07 листопада 2015 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - 07 років 10 місяців 14 днів.

Отже, як убачається з відомостей про нараховане грошове забезпечення та відповідей Національної поліції України позивачу не зараховано до стажу служби в поліції, наявну станом на 07 листопада 2015 року вислугу років в податковій міліції, яка становить - 10 років 05 місяців 22 дні та відповідно не сплачено у повному обсязі грошове забезпечення з 07.11.2015.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, в якій суд приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону України «Про національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції та при цьому, делегування частиною четвертою 4 статті 78 Закону України «Про національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України «Про національну поліцію».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на пункт 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України, а тому це повністю охоплюється вичерпним переліком складових (посад, періодів служби), зазначеного в законі стажу служби в поліції, про що і зазначає Верховний Суд у своїй постанові.

У даній справі позивач наполягає, що поняття «служба у податковій міліції ДФС» охоплюється поняттям «служба в органах внутрішніх справ України», а тому надає право на зарахування стажу. Тож посилання відповідача на цю постанову Верховного суду не є релевантним по відношенню до даного адміністративного спору, оскільки там вирішується питання чи може бути застосована постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції не в порядку статті 78 Закону України «Про національну поліцію».

Безпідставними є доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на зарахування спірного стажу служби, внаслідок відсутності підпорядкування Державної податкової служби України Міністерству внутрішніх справ України, оскільки визначаючи наявність чи відсутність такого права необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Правова позиція у подібній справі була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.10.2022 року №160/11127/20.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо незарахування відповідачем до вислуги років службу позивача в податковій міліції органів ДПС України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зобов`язання Національну поліцію України зарахувати позивачу до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національної поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 07 листопада 2015 року становила 10 років 05 місяців 22 дні.

Рішення суду першої інстанції в цій частині позивач не оскаржував.

Доводи скаржника Національної поліції України в цій частині, що викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними з огляду на вищевикладені доводи та обґрунтування.

Також є безпідставними посилання Національної поліції України на те, що оскільки позивач проходить службу в поліції відсутні підстави для вирішення в судовому порядку питання вислуги років.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами скаржника з огляду на наступне.

Як убачається з листа Національної поліції від 31 грудня 2020 року (а.с.32), на лист позивача було надано відповідь про те, що відповідачем було вірно обчислено стаж служби позивача і підстав для внесення змін до наказу Національної поліції України від 09.12.2015 №260 о/с у частині встановлення стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки не має.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи табо законні інтереси.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що бездіяльністю відповідача порушено його права та інтереси на отримання надбавки за вислугу років та щодо надання оплачуваної відпустки, так як відповідач невірно обчислив вислугу років.

Отже, право позивача на звернення до суду з даним позовом передбачено чинним КАС України .

Та обставина, що на час звернення до суду позивач продовжував проходити службу в Національній поліції не позбавляє його права на звернення до суду з даним позовом, оскільки питання стосується виплати грошового забезпечення та наявності права на додаткову оплачувану відпустку.

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не обґрунтував свої вимоги щодо розміру відшкодування шкоди в сумі 155 286,89 грн та не підтвердив спричинення такої шкоди документально, зокрема, не надав обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння матеріальної шкоди саме неправомірними діями відповідача.

Окрім того, в ході розгляду справи не було встановлено, що мали місце неправомірні дії чи бездіяльність зі сторони відповідача, які б спричинили негативні зміни у житті позивача.

У разі, якщо відповідач безпідставно не нарахував позивачу у повному розмірі грошове забезпечення під час проходження служби в Національній поліції України, позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити невиплачені суми грошового забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м Києва від 07 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.