Справа № 380/549/23
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/549/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач) 09.01.2023 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (далі Головне управління, відповідач) з такими вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплатити виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року як особі з інвалідністю внаслідок війни
II групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплаченої допомоги.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, в 2022 році отримав разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3906 грн. Позивач вказує, що статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону від 25.12.1998 передбачено виплату щорічно разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII (набрав чинності з 01.01.2015) доповнено розділ VІ Бюджетного кодексу пунктом 26, відповідно до якого делеговано повноваження Кабінету Міністрів України самостійно визначати розмір виплат до 5 травня в межах наявних фінансових ресурсів бюджетів. Проте з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 N3-р/2020 положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України втратили чинність, тому Кабінет Міністрів України втратив повноваження визначати порядок та розмір соціальних допомог, передбачених статтями 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач стверджує, що виплачений відповідачем розмір грошової допомоги до 5 травня 2022 року є заниженим та не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскаржує бездіяльність відповідача, що полягає у відмові перерахувати соціальну допомогу в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Також покликається на порушення його права мирно володіти майном, гарантованого статтею 1 Протоколу першого ЄКПЛ.
Суд відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та призначив розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. Відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.
Відповідач заперечує щодо задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що на час проведення нарахування одноразової грошової допомоги до 5 травня в 2022 році Головне управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України №540 від 07.05.2022 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань», а тому виплата разової грошової допомоги до 5 травня в 2022 році проводились в порядку та у розмірі, який встановлений цією постановою. Постанова №540 прийнята КМУ на підставі пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, які не були визнані неконституційними, тому підлягають до виконання. Відповідач також вказує, що він є неналежним відповідачем, оскільки одноразово на виконання Постанови №540 здійснює перерахування грошових коштів отримувачам в межах переданих йому фінансових ресурсів та не наділений повноваженнями самостійно визначати розмір грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 5 травня. Водночас перерахунок допомоги може здійснюватися органами соціального захисту за місцем проживання позивача.
Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
ОСОБА_1 з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 18.10.2010.
В 2022 році позивач отримав щорічну допомогу до 5 травня, передбачену статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в сумі 3906 грн., - розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №540 від 07.05.2022 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»».
Позивач звернувся до Головного управління із заявою, просив здійснити перерахунок як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни разової грошової допомоги до 5 травня в 2022 році виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком.
Головне управління листом (а.с. 6) повідомило заявника, що при призначенні щорічної грошової допомоги до 5 травня орган соціального захисту керувався постановою Кабінету Міністрів України №540 від 07.05.2022. Зазначив, що рішення Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 стосується інших суб`єктів та відносин, та не передбачає обов`язків для Головного управління щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у більшому розмірі, аніж передбачено у прийнятій в 2022 році Постанові №540.
При прийнятті рішення суд вирішує питання про застосовність таких правових норм:
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III (далі Закон № 2017-III) державні соціальні гарантії це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII).
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV статтю 13 Закону №3551-XII було доповнено частиною четвертою такого змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: […] інвалідам ІI групи - вісім мінімальних пенсій за віком».
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 (набрав чинності з 01.01.2015) доповнено розділ VІ Бюджетного кодексу пунктом 26, відповідно до якого делеговано повноваження Кабінету Міністрів України самостійно визначати розмір передбачених Законом №3551-XII виплат до 5 травня, - в межах наявних фінансових ресурсів бюджетів. З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 N3-р/2020 положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратили чинність. Отже, з 27.02.2020 чинною є стаття 13 Закону №3551-XII в редакції Закону №367-XIV від 25.12.1998 (з урахуванням рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008), що передбачає виплату щорічно до 5 травня особам з інвалідністю ІІ групи разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Такий висновок суду щодо тлумачення та застосування норм Закону №3551-XII відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим в рішенні в зразковій адміністративній справі №440/2722/20 (№Пз/9901/14/20).
Разом з тим, такий підхід до правозастосування був актуальним до 23.02.2022.
Відповідно до статті 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод, за винятком тих, які передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Стаття 46 Конституції України відсутня у цьому переліку, тому право громадян на соціальний захист може обмежуватися в умовах воєнного стану.
Президент України 24 лютого 2022 року прийняв Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, яким запроваджено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк запровадження воєнного стану неодноразово продовжувався (Указ Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022) та триває до нині. У зв`язку із запровадженням воєнного стану Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Президент України прийняв Указ «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022, затверджений Законом України від 3 березня 2022 року № 2105-IX, відповідно до якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошується та проводиться загальна мобілізація на всій території України протягом 90 діб; надалі строк проведення загальної мобілізації продовжувався, востаннє 21 листопада 2022 року на 90 діб на підставі Указу Президента України від 07 листопада 2022 року №758/2022, затвердженого Законом №2739-IX від 16.11.2022.
Абзацом третім підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.
Отже, в період дії правового режиму воєнного стану та проведення загальної мобілізації, тобто починаючи з 24.02.2022, Уряд має повноваження приймати рішення щодо розмірів та порядку застосування державних соціальних гарантій. Іншими словами, Уряд може як збільшувати певні державні соціальні гарантії (напр., для внутрішньо переміщених осіб, постраждалих тощо), так і зменшувати розмір певних державних соціальних гарантії, - виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.
В розумінні Закону №2017-ІІ одноразова допомога до 5 травня є державною соціальною гарантією - передбаченою Законом №3551-XII соціальною допомогою для певних категорій громадян, в т.ч. особам з інвалідністю внаслідок війни.
Кабінет Міністрів України 7 травня 2022 р. скористався цими повноваженнями та на підставі абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України прийняв Постанову № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» (далі Постанова №540), якою затвердив:
- розміри виплати у 2022 році разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах: […] - особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 3906 гривні;
- порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (залежно від категорії громадян виплата здійснюється відділами соціального захисту або управліннями Пенсійного фонду України).
Оцінюючи в цьому аспекті аргументи позивача про порушення його майнових прав суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд), як це передбачено частиною другою статті 6 КАС України.
Аналіз змісту цих судових рішень дозволяє зробити висновок про існування таких усталених підходів ЄСПЛ:
2) що стосується соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам;
Отже, якщо право на отримання надбавки до пенсії (доплати, соціальної допомоги тощо) та критерії її надання прямо передбачені національним законодавством, а заявник відповідає цим критеріям, ЄСПЛ зазвичай вважає, що суть права заявника є достатньо чіткою для застосування статті 1 Першого протоколу та що право заявника на отримання надбавки до пенсії (доплати тощо), передбачене національним законодавством, становить «майно» у значенні цього положення Конвенції;
3) ЄСПЛ розрізняє вимоги щодо виплати певної надбавки/допомоги (як такої) і твердження заявників, що вони мають право на конкретні суми виплат; якщо заявник стверджує, що він має право на певні суми надбавки/доплати (більші, аніж ті, які він отримує), ЄСПЛ детально аналізує, чи можуть вважатися «майном» у значенні статті 1 Першого протоколу твердження заявника про те, що він має право на певні суми виплат, і якщо так чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном.
Так, ЄСПЛ вказує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність «законного сподівання», якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами;
4) ЄСПЛ не погодився із твердженнями заявників про те, що згідно з рішеннями Конституційного Суду України до відповідних нормативно-правових актів (якими передбачено певні доплати та їх розмір) не можна вносити зміни. У цих справах сама суть права заявників на соціальне забезпечення не ставиться під сумнів. Закони, якими зменшувалися розміри чи скасовувалися певні соціальні виплати, були ухвалені за звичайною процедурою демократично обраним парламентом і це явно робилося з економічних міркувань. Що стосується конкретного розміру соціальних виплат, ЄСПЛ не погодився з тим, що вимоги заявників стосовно отримання надбавки (доплати) у певному розмірі становили «законне сподівання» у значенні практики Суду з цього питання, оскільки: - такі вимоги не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві; - немає жодних доказів усталеної практики національних судів на підтримку скарг заявників.
Суд при прийнятті рішення враховує, що передбачена статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» норма щодо обчислення розміру одноразової допомоги до 5 травня кратно до розміру мінімальної пенсії за віком не може бути застосована до спірних правовідносин (спір щодо розміру допомоги у 2022 році) з таких мотивів:
- внаслідок запровадження в Україні правового режиму воєнного стану Уряд з 24.02.2022 наділений повноваженнями визначати розмір та порядок застосування державних соціальних гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування;
- Уряд скористався цими повноваженнями та визначив розмір одноразової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни III групи до 5 травня на 2022 рік в конкретній сумі - 3906 гривень;
- таке рішення щодо розміру соціальної допомоги є тимчасовим (на 2022 рік) та викликане надзвичайними обставинами (запровадження воєнного стану та загальної мобілізації), при цьому воно відповідає Конституції України та ґрунтується на законі.
Отже, Кабінет Міністрів України в умовах правового режиму воєнного стану, запровадженого 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, діяв відповідно до закону, коли 07.05.2022 визначив розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, за рахунок якого виплачується цей вид державних соціальних гарантій.
Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/202 у справі №1-247/2018 (3393/18) та рішення Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №440/2722/20, то такі є нерелевантними, оскільки у цих рішеннях не досліджувалося питання розміру разової грошової допомоги до 5 травня, обмеженого в 2022 році на підставі абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.
Отже, розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році підлягав нарахуванню і виплаті Головним управлінням у розмірі, визначеному Постановою №540, особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 3906 гривень. Позивач визнає, що отримав цю суму одноразової допомоги. Оскільки відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу в 2022 році одноразової допомоги до 5 травня правомірно керувався Постановою №540, то підстав для перерахунку (збільшення) розміру цієї допомоги на вимогу позивача немає. Тому вимоги позивача про перерахунок розміру одноразової допомоги до 05 травня за 2022 рік не мають ані достатнього підґрунтя в національному законодавстві, ані підтримки касаційного суду у формі усталеної судової практики. За таких обставин позивач не мав «законних сподівань», що можуть вважатися «майном» у значенні статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ, а отже його конвенційне та конституційне права не порушені.
Отже, позовні вимоги є безпідставними, тому в їх задоволенні слід відмовити.
Суд на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При прийнятті цього рішення суд враховує, що наведені ним висновки відповідають висновкам касаційного суду щодо застосування статей 46, 64 Конституції України, частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, частини другої статті 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядку № 540, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 №580/2869/22.
Позивач відповідно до пунктів 8,9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат, тому підстав для прийняття рішення про розподіл судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 90, 139, 229, 241-246, 255, 257-258, 295 КАС України, суд
В задоволенні позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Москаль Р.М.