Справа № 320/12004/21
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року № 320/12004/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії працівників Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо зменшення страхового стажу ОСОБА_1 , ненарахування та невиплати з 01.01.2018 по теперішній час;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області привести у відповідність страховий стаж ОСОБА_1 , який становить 30 років 10 місяців 2 дні згідно матеріалів пенсійної справи, здійснити нарахування та виплату одноразово своєчасно недоотримані суми за минулий час без обмеження будь-яким строком ОСОБА_1 з 01.01.2018 по теперішній час.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй органами пенсійного віку було протиправно зменшено страховий стаж, відповідно з того часу (з 2018 року) їй не виплачено пенсію в повном обсязі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що пенсію позивачка отрмує у відповідності до вимог чинного законодавства. Вважає, що підстав для задоволення позов немає.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 02.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, з чого ОСОБА_1 зроблено висновок, що тривалий час в управлінні пенсійного фонду масово, навмисно знищуються докази трудового стажу в її пенсійній справі, просила надати їй копію всієї пенсійної справи, завірену в установленому порядку.

При ознайомленні з матеріалами справи, позивачкою було виявлено, що протягом тривалого часу фальсифікували матеріали справи, навмисно зменшили загальний страховий стаж. Так з 2018 року, щоб не підвищувати розмір пенсії навмисно зменшено страховий стаж до 25 років 5 місяців 21 дня.

Крім того вважає, що її незаконно було позбавлено пільг, субсидії та не проведено індексацію її пенсії.

25.03.2021 позивачка звернулася до Кабінету Міністрів України, де просила за викладеними фактами провести ретельну перевірку, винних осіб притягнути до відповідальності, відновити та забезпечити її конституційні права. Однак, її звернення порушуючи Конституцію України, Закон України «Про звернення громадян» було цинічно, було переадресовано до тих осіб, які на її думку, вчиняють такі правопорушення та їй було відмовлено у відновленні страхового стажу.

Вважаючи відмову безпідставною та незаконною, позивачка звернулась до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Закону №796 Закону України «Про статус і соціальний захис осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на період спірних правовідносин) (далі Закону №796) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захис осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захис осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:

для I групи інвалідності - 6000 гривень;

для II групи інвалідності - 4800 гривень;

для III групи інвалідності - 3700 гривень;

для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.

Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

VI. Оцінка суду

Відповідно до статті 49 Закону №796 (у редакції, чинній на період спірних правовідносин) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною третьою статті 54 Закону №796 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону №796 визначено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:

- інвалідам I групи 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

При цьому, вихідним критерієм розрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

ОСОБА_1 з 01.04.1991 призначена основна державна пенсія зі зниженням пенсійного віку та додаткова пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР».

У зв`язку з отриманням позивачкою згідно довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 №0416561 від 04.03.2013 довічно першої групи інвалідності (підгрупи «Б») внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, позивачці з 26.07.2012 призначена пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При призначенні позивачці пенсії по інвалідності, додаткової пенсії та доплат відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» страховий стаж, визначений ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не застосовується.

Так з 1 липня 2021 року набрав чинності прийнятий Верховною Радою України на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 Закон України від 29.06.2021 №1584-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у частині визначення мінімальних розмірів пенсій по інвалідності та розмірів мінімальних пенсійних виплат, згідно з пунктом 2 частини 1 якого викладено у новій редакції частину 3 статті 54 Закону №796-ХІІ, передбачено, що в усіх випадках розмір пенсії по інвалідності 1 групи, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи не може бути нижчим за 6000 грн.

Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з перерахунку до пенсійної справи позивачки, ОСОБА_1 отримує мінімальну пенсію по інвалідності 1 групи, що настала внаслідок захворювання, спричиненого Чорнобильською катастрофою та її розмір становить 6840,00 грн.

Водночас, за змістом ч.1 ст.54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Проте, позивачка в зоні відчуження не працювала, а відтак підстава для призначення їй пенсії є безальтернативною, розмір пенсії не пов`язаний як зі страховим стажем, так і з розміром заробітку.

Натомість, згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

У Законі України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Як вбачається, зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Так відповідно до ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Отже, визначений інформаційною довідкою наданий відповідачем страховий стаж відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вочевидь не може відповідати стажу роботи, визначеного Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який має на увазі позивачка.

Відтак, суд вважає, що у зв`язку з викладеним надана відповідачем інформаційна довідка відповідає чинному законодавству України та не свідчить про зменшення страхового стажу позивачки, який може вплинути на розмір призначеної пенсії, оскільки він не залежить від страхового стажу, натомість можливість збільшення позивачці страхового стажу в судовому порядку відсутня, оскільки до суду не надані відповідні документи на його підтвердження.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Доказів понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим їх розподіл судом не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного суду відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 02.02.2023