Справа № 300/985/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 300/985/22 пров. № А/857/17454/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 300/985/22 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі також Управління Держпраці, відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 33-ФС від 12.08.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 червня 2021 року головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Левицьким Назаром Геннадійовичем та головним державним ревізором-інспектором відділу ГУ ДПС в Івано-Франківській області Петруняком Сергієм Зеновійовичем здійснена фактична перевірка бару «ПАБ «Шкварок», що знаходиться по вул. Грушевського, буд. 39 у м. Івано-Франківськ. 16.08.2021 позивач отримав постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № 33-ФС від 12.08.2021, згідно з якого позивача оштрафовано на 60000,00 грн. за неоформленого офіціанта ОСОБА_2 ..

З оскаржуваною постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення ФОП ОСОБА_1 не погоджується, оскільки стверджує, що зазначений працівник є працівником іншого підприємця, а саме ФОП ОСОБА_3 , про що свідчать копія наказу від 04.06.2021 року № 27 та копія повідомлення про прийняття працівників на роботу. Вважає, що інспекторами ГУ ДПС в Івано-Франківській області порушено порядкок проведення перевірки та завертає увагу на помилковість їх висновків щодо неофіційного працевлаштування ОСОБА_2 . Стверджує про те, що відповідач, зважаючи на висновки посадових ГУ ДПС в Івано-Франківській області, не взяв до уваги його письмові пояснення, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для накладення на нього штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскільки позивачем ним не було допущено порушення вимог законодавства про працю. Відповідач притягнув його до відповідальності за відсутності складу правопорушення.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не погодився позивач ФОП ОСОБА_1 , у поданій апеляційній скарзі звертається увага суду апеляційної інстанції про невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи. Зокрема, зазначає про те, що позивача було фактично позбавлено права подати заперечення на Акт фактичної перевірки, не взято до уваги факту трудових відносин ФОП ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , який працюєо фіціантом згіно наказу № 27, та те, що вказаний ФОП здійснює спільну підприємницьку діяльність з позивачем. Апелянт вважає, що суд першої інстації безпідставно наголосив на необхідності укладення ще одного трудового договору з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , а відтак дійшов до помилкового висновку, що ним допущено до виробничого процесу фізичну особу, з якою не укладено трудовий договір. Щодо працевлаштування до нього ОСОБА_2 за сумісництвом, вважає твердження суду першої інстанції таким, що не віповідає чинному законодавству.

По вказаних обставинах у апеляційній скарзі наведено додаткові пояснення, які фактично відтворюють зміст позовних вимог та ряду пояснень, котрі були предметом судового розгляду у суді першої інстанції.

Зокрема апелянт вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що у приміщені, яке орендує позивач, за однією адресою працюють два ФОП, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. Офіціант ОСОБА_2 подав каву перевіряючим як найманий працівник ОСОБА_3 , реалізовану від імені цієї ж фізичної особи-підприємця, є його ж працівником і в нього отримує заробітну плату згідно укладеного договору. Апелянт вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не зобов`язав відповідача довести правомірність свого рішення щодо ОСОБА_2 , а навпаки, вказав на необхідність оформлення цього ж офіціанта і у другого ФОП, ОСОБА_1 . Вважає, що суд вірно зазначив, що між ФОП ОСОБА_1 та офіціантом ОСОБА_2 трудовий договір не укладено і не надано з цього приводу жодного доказу, оскільки ОСОБА_2 ніколи у нього підприємця ОСОБА_1 не працював.

Також додатково звертає увагу апеляційного суду на те, що у маленькому закладі, де всього розміщено 8 столів, офіціант подає із кухні страви для відвідувачів, більшість з яких внутрішньо переміщені особи. Офіціант виконує роботу, визначеною угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а підприємець ОСОБА_3 виплачує йому заробітну плату, забезпечує умови праці, необхідні для виконання роботи та сплачує податки до бюджету. Одиничні випадки подання до столу спиртних напитків, які реалізовує підприємець ОСОБА_1 згідно коду економічної діяльності 56.30 - обслуговування напоями на місці, то офіціант подає їх безоплатно. Тому га думку апелянта укладати з офіціантом додатковий трудовий договір на подання 100 гр. горілки, виходить за межі здорового глузду.

Відтак просить рішення суд першої інстанції скасуватим та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 червня 2021 року головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Левицьким Назаром Геннадійовичем та головним державним ревізором-інспектором відділу ГУ ДПС в Івано-Франківській області Петруняком Сергієм Зеновійовичем здійснена фактична перевірка бару ПАБ «Шкварок», що знаходиться по вул. Грушевського, буд. 39 у м. Івано-Франківськ, щодо приватного підприємця-фізичної особи ОСОБА_1 .

Перевірка здійснювалася згідно Наказу від 15.06.2021 № 1103-П начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області 15.06.2021 за результатами вказаної перевірки складено акт (довідка) № 090332. Разом із листом від 24.06.2021 № 6740/5/09-19-07-06-20, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надіслало на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області матеріали фактичної перевірки суб`єкта господарювання, а саме акта (довідки) фактичної перевірки від 15.06.2021 № 090332 ФОП ОСОБА_1 для прийняття рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

Відповідно до акта, посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області встановлено порушення вимог законодавства про працю в частині використання праці одного найманого працівника без укладення трудового договору, а саме: між ФОП ОСОБА_1 та офіціантом ОСОБА_2 трудова угода не укладалася, чим порушено вимоги статей 21-24 КЗпП України.

Так, 15.06.2021 року, під час проведення фактичної перевірки за місцем здійснення позивачем господарської діяльності, а саме: паб « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) у ОСОБА_2 відібрані письмові пояснення відповідно до яких встановлено, що він здійснив продаж товару, який належить ФОП ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що працює на посаді офіціанта пабу «Шкварок» протягом півроку за встановленим режимом роботи з 9 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв., за що отримує заробітну плату в розмірі 4600 (чотири тисячі шістсот) гривень.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Порядку № 509, Управління Держпраці в Івано-Франківській області листом від 02.07.2021 №05-07/15-10/4420 повідомило позивача про те, що уповноваженою посадовою особою отримано акт. Цим же листом, ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки виявлено факт використання праці неоформлених працівників, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України. Зазначений лист направлено позивачу 02.07.2021 засобами поштового зв`язку. Вказаний лист повернувся до Управління Держпраці з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Листом від 29.07.2021 № 05-07-5075 Управління Держпраці в Івано-Франківській області повторно поінформувало позивача про те, що уповноваженою посадовою особою отримано Акт. Цим же листом, ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки виявлено факт використання праці неоформлених працівників, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України. Згідно з довідкою відділення поштового зв`язку зазначене поштове відправлення вручено позивачу 02.08.2021.

11.08.2021 на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшли письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 з приводу виявлених у нього порушень законодавства про працю. Так, у своїх поясненнях він, посилаючись на те, що «в приміщенні, де проводилася перевірка працюють два підприємці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зазначає, що інспекторами ГУ ДПС в Івано-Франківській області при проведенні фактичної перевірки допущено помилку, а тому відповідно і підстав для накладення штрафних санкцій згідно з частиною другою статті 265 КЗпП України відсутні», до даного пояснення позивач додав копію повідомлення про прийняття ОСОБА_2 04.06.2021 на роботу до приватного підприємця-фізичної особи ОСОБА_3 , згідно наказу № 27. Відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку на веб порталі електронних послуг Державної податкової служби України (копія додається) відомості про позивача станом на 26.07.2021 були відсутні, а отже такий перебуває на загальній системі оподаткування. Відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб на веб порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (копія додається) у ФОП ОСОБА_1 станом на 26.07.2021 працевлаштована одна працівниця ОСОБА_4 .

За таких умов, керуючись частиною другою статті 265 КЗпП України, на підставі акта (довідки) фактичної перевірки від 15.06.2021 № 090332, відповідно до пункту 4 Порядку №509, першим заступником начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області винесено постанову від 12.08.2021 № 33-ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень за порушення законодавства про працю, а саме: частини третьої статті 21-24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачена абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України.

Один примірник зазначеної постанови направлено позивачу засобами поштового зв`язку.

У зв`язку з тим, що штраф, згідно постанови від 12.08.2021 № 33-ФС у строк, визначений пунктом 9 Порядку № 509 сплачено не було, Управління Держпраці в Івано-Франківській області листом від 09.11.2021 № 05-09/15-10/7455 звернулося до Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для стягнення штрафу з позивача в примусовому порядку.

Вважаючи постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № 33-ФС від 12.08.2021 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції ввказав про те, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції зазначив, що допущення працівника до роботи можливе за наявності укладеного трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Водночас підставою для притягнення до відповідальності є виявлення контролюючим органом факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що підтверджується зібраними та долученими до матеріалів справи доказами: відібраними поясненнями працівника, та матеріалами інспекційного відвідування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Згідно пункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, а саме: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (пункту 86.1 статті 86 ПК України).

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Як встановлено судом, 15.06.2021 о 14:00 год. головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Левицьким Назаром Геннадійовичем та головним державним ревізором-інспектором відділу ГУ ДПС в Івано-Франківській області Петруняком Сергієм Зеновійовичем була здійснена фактична перевірка бару «ПАБ «Шкварок», що знаходиться по вул. Грушевського, буд. 39 у м. Івано-Франківськ, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За результатами зазначеної перевірки представниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області складено акт (довідка) № 090332 від 15.06.2021, згідно якого встановлено порушення статей 21-24 Кодексу законів про працю України (а.с. 25-26).

Суд першої інстанції вірно вказав про те, що акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї чи іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав позивача, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

В разі незгоди з контролюючим органом суб`єкт господарювання мав право оскаржити прийняте рішення.

Такий правовий висновок сформований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 19.06.2020 по справі №140/388/19.

Відтак, суд вірно вважав, що виходячи з матеріалів справи, позивач заперечень на акт (довідку) фактичної перевірки від 15.06.2021 № 090332 не подавав, а тому погодився із тими порушеннями, які зазначені в цьому акті.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та та частинами другою - сьомою статті 53 Закону "Про зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно з пунктом 3 Порядок № 509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Порядку № 509, Управління Держпраці в Івано-Франківській області листом від 02.07.2021 № 05-07/15-10/4420 повідомило позивача про те, що уповноваженою посадовою особою отримано акт. Цим же листом, позивача повідомлено, що за результатами проведеної перевірки виявлено факт використання праці неоформлених працівників, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України. Зазначений лист направлено позивачу 02.07.2021 засобами поштового зв`язку. Вказаний лист повернувся до Управління Держпраці в Івано-Франківській області з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Листом від 29.07.2021 № 05-07-5075 Управління Держпраці в Івано-Франківській області повторно поінформувало позивача про те, що уповноваженою посадовою особою отримано Акт. Цим же листом, позивача повідомлено, що за результатами проведеної перевірки виявлено факт використання праці неоформлених працівників, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України. Згідно з довідкою відділення поштового зв`язку зазначене поштове відправлення вручено позивачу 02.08.2021.

Відповідно до пункту 4 Порядок № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Як встановлено судом, керуючись частиною другою статті 265 КЗпП України, на підставі акта (довідки) фактичної перевірки від 15.06.2021 № 090332, відповідно до пункту 4 Порядку № 509, першим заступником начальника Управління Держпраці винесено постанову від 12.08.2021 № 33-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень за порушення законодавства про працю, а саме: частини третьої статті 21-24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачена абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України.

Зазначена постанова № 33-ФС від 12.08.2021 направлена позивачу засобами поштового зв`язку.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено порядкок винесення оскаржуваної постанови.

Щодо виявленого порушення законодавства про працю, за яке на позивача накладено штраф, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1статті 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до приписів частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленоїзакономна момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертоюстатті 265 КЗпП передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

За визначенням, наведеним у частині першійстатті 21 КЗпП, трудовий договір -угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першоюстатті 23 КЗпП трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною першоюстатті 24 КЗпП встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третястатті 24 КЗпП).

Колегія суддів зазначає, що визначальним для вирішення спірних відносин у цій справі є встановлення факту використання позивачем, як фізичною особою-підприємцем, найманої праці гр. ОСОБА_2 та наявність ознак трудових правовідносин між ними.

Як убачається із письмових пояснень офіціанта ОСОБА_2 , він 15.06.2021 продав 100 грамів горілки «Фінляндія» за ціною 70 (сімдесят) гривень на розлив для споживання на місці, дві порції кави «Амерікано» за ціною 25 (двадцять п`ять) гривень за порцію, молоко по ціні 6 (шість) гривень - на загальну суму 126 (сто двадцять шість) гривень. Також ним зазначено, що проданий товар належить ФОП ОСОБА_1 .

Разом з тим, до адміністративного позову позивач додав копії договорів оренди нежитлового приміщення від 09.07.2015 № 1 та від 30.03.2018 № 8, з яких слідує, що ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 спільно орендували приміщення пабу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою здійснення своєї господарської діяльності. Також позивачем надано копію наказу ФОП ОСОБА_3 від 04.06 2021 № 27 та копію повідомлення про прийняття працівників на роботу, відповідно до якого, ОСОБА_2 прийнятий на роботу офіціанта з 05.06.2021 за основним місцем роботи на 0.5 посадового окладу з оплатою праці на рівні мінімальної заробітної плати.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 (КВЕД 56.10) - є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ основним видом діяльності ФОП ОСОБА_5 (КВЕД 56.30) - є обслуговування напоями.

Посилання апелянта на те, що одиничні випадки подання до столу спиртних напоїв, які реалізує підприємець ОСОБА_6 згідно коду економічної діяльності 56.30 обслуговування напоями на місці, а відтак офіціант подає їх безоплатно, не заслуговують на увагу не спростовують порушення позивачем законодавства про працю, оскільки у разі, якщо робота, виконувана працівником на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Судова колегія погоджується із судом першої інстаснції, що документів щодо працевлаштування ОСОБА_2 на роботу у позивача, ФОП ОСОБА_1 не додано. Офіціант ОСОБА_2 , який є працівником ФОП ОСОБА_3 здійснив продаж товару, в тому числі підакцизного, який належить ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, допуск ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудових від носин зафіксований актом інспекційного відвідування, та поясненнями ОСОБА_2 ..

Судова колегія підкреслює, що відповідно до встановлених судовим розглядом цієї справи обставин, за результатами інспекційного відвідування було встановлено порушення позивачем вимог законодавства про працю у вигляді фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів такі аргументи апеляційної скарги скарги відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відмовляючи у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач діяв обґрунтовано, добросовісно та законно, в оскаржуваному наказі наведені належні мотиви та причини такої відмови.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 300/985/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 01 люього 2023 року