Справа № 480/874/22
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2023 р. Справа № 480/874/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 25.05.2018 декларантом позивача було подано до митного оформлення митну декларацію, якою задекларовано придбаний позивачем автомобіль марки FORD, модель ESCAPE, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , 2014 року випуску. У декларації митну вартість товару було визначено у розмірі 3200 дол. США (а.с.47).
14.06.2021 Слобожанська митниця Держмитслужби провела документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару "Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка FORD. Модель ESCAPE. Календарний рік виготовлення 2014. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 …", митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 25.05.2018 № UA805180/2018/009749, за результатами якої складено Акт від 14.06.2021 № 41/21/7.14-19/ НОМЕР_2 (а.с.31-36).
Суд вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні положення щодо митної вартості та методів її визначення викладені в розділі III Митного кодексу України.
Статтею 49 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Так, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).
При цьому, митний орган у випадку наявності обгрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обгрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обгрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У спірних правовідносинах на підтвердження митної вартості товару автомобіля марки FORD, модель ESCAPE, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , 2014 року випуску, за декларацією № UA805180/2018/009749 контролюючому органу надано інвойс на купівлю товару від 20.04.2018 на суму 3000,00 дол. США (а.с.44-45). При цьому, при визначенні бази оподаткування (загальної митної вартості товарів за митною декларацією № UA805180/2018/009749) контролюючим органом враховувалися як документи, надані декларантом (інвойс на купівлю товару від 20.04.2018 на суму 3000,00 дол. США, висновок експертного дослідження про вартісні характеристики товару від 25.05.2018 № 182-18) так і раніше визнані митними органами митні вартості. Крім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 57 МК України визначенню митної вартості товару за митною декларацією № UA805180/2018/009749 передували консультації уповноваженої особи позивача та митниці, в результаті яких митну вартість товару визначено за другорядним (резервним) методом. Отже, позивачем не було допущено порушення п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, оскільки документи, надані декларантом відповідачу під час здійснення митних формальностей за митною декларацією № UA805180/2018/009749, містили достовірні відомості стосовно ціни імпортованого товару, не містили ознак підробки чи виправлення, не містили розбіжностей, прийняті митним органом і на їх підставі прийнято рішення про застосування для визначення митної вартості товару другорядного (резервного) методу. До того ж при визначенні загальної митної вартості товарів за резервним методом митниця фактично сама визначає митну вартість на підставі аналізу документів, наданих декларантом, та співставленні її з попередніми визнаними митними вартостями. З викладеного слідує, що у митного органу після самостійного визначення митної вартості за резервним методом відсутні законні підстави для ухвалення рішення про донарахування податкових зобов`язань.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Отже, перевірка дотримання особами митного законодавства може проводитися лише в разі наявності обставин, встановлених ч. 2 ст. 351 МК України.
Разом з тим, в Акті перевірки зафіксовано, що правильність визначення розміру фактурної вартості товару (транспортного засобу) декларантом здійснено контролюючим органом на підставі аналізу листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 № 31-146вих-21 (вх.2225/8.7 від 12.02.2021) та листа Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 № 2714/117/24/6-2021 (вх. 4719/8.5 від 30.03.201) (а.с.31-36). У свою чергу, ці листи в розумінні ч. 2 ст. 351 МК України не є інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.
Крім того, статтею 352 МК України встановлено, що посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані:
1) документи, визначені цим Кодексом;
2) податкова інформація;
3) експертні висновки;
4) судові рішення;
5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення;
6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
З огляду на положення наведеної норми листи правоохоронних органів, на підставі яких здійснювалася перевірка правильності визначення загальної митної вартості товарів, не можуть використовуватися для таких перевірок, оскільки вони не передбачені Митним кодексом України та не є матеріалами, отриманими в порядку та у спосіб, що передбачені Митним кодексом або іншими законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не дотримався вимог Митного кодексу України, такі рішення не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської митниці є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається із копії ордеру на надання правничої допомоги, останній виданий на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 12.11.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Биковою Р.Ю. (а.с.19).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Всупереч вказаним нормам договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат позивачем не надано, у зв`язку з чим суд не може встановити, які саме вчинені дії (надані послуги) адвокатом на виконання Договору про надання правничої допомоги в адміністративній справі. За таких обставин, оскільки доказів на підтвердження оплати послуг адвоката, договору про надання правничої допомоги та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, позивачем не надано, у суду немає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці 992,40 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.18).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 992,40 грн в рахунок відшкодування судового збору.
В задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах