Справа № 420/2693/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2693/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року до 28 серпня 2016 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 серпня 2016 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення iндексу споживчих цін для розрахунку; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу у Військових частинах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . При цьому, під час проходження військової служби нарахування Військовими частинами НОМЕР_1 , та А 3783 грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.01.2016 р. до 28.02.2018 р. позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення., даний факт підтверджено Довідкою № 599 від 20.10.2021р. щодо нарахованого грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року, та Довідкою про розрахунок нарахування індексації № 792/ФЕС від 20.12.2021 р. за період з грудня 2016 року по лютий 2018 рік. Вважаючи дії Військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 незаконними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 до суду надано відзив (вхід. № ЕП/2615/23 від 26.01.2023 р.), та наголошено на безпідставність позовних вимог, оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією Відповідача як органу, в якому Позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на Відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення. При цьому, питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, також належить до компетенції позивача. Також, відповідач зазначив, що в порядку адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України підлягають захисту порушені права, свободи чи інтереси особи. В даному випадку вимога позивача про проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.12.2016 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року направлена на майбутнє, оскільки ці правовідносини ще не настали у зв`язку з тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 ще не здійснено нарахування та виплату Позивачеві індексації грошового забезпечення за спірний період.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/2693/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 29.03.2022р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 р. продовжено розгляд справи №420/2693/22, за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до положень ч.14 ст.171 КАС України.

Ухвалою суду від 10 травня 2022 року зупинено провадження у справі №420/2693/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року, на задоволення клопотання представника позивача, поновлено провадження у справі №420/2693/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 належним чином та своєчасно повідомлялась про встановлений Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи будь-яких інших клопотань від відповідача до суду не надходило.

При цьому, судом 21 лютого 2022 року опубліковано оголошення на сайті Одеського окружного адміністративного суду, та повідомлено про відкриття спрощеного позовного провадження по адміністративній справі №420/2693/22 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, а отже, судом вжито усі передбачені КАС України заходи для інформування відповідача щодо знаходження у провадженні Одеського окружного адміністративного суду даної справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.
Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2016р. №186 прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини з 28.08.2016 р.

07.09.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. до 28.08.2016 р., за наслідками розгляду котрої Листом командира військової частини НОМЕР_1 №350/304/6/2321/пс від 22.10.2021 р. позивача - ОСОБА_1 повідомлено, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів. Фінансування військової частини НОМЕР_1 з січня 2016 року по лютий 2018 року за цими статтями видатків не здійснювалось, а тому грошове забезпечення, що виплачувалось позивачу не індексувалось (індексація не виплачувалась та не нараховувалась). Крім того, у наданій відповіді Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що у Міністерства оборони України в межах наявного фінансового ресурсу відповідних коштів не було з огляду на що, відсутні підстави для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. до 28.08.2016 р.

Також, матеріалами справи підтверджено, що у відповідь на заяву від 07.09.2021р. відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 надано Довідку № 599 від 20.10.2021р. щодо нарахованого грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року, з якої вбачається, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до моменту виключення із списків особового складу частини позивачу не виплачувалась.

У період часу з 14.12.2016 р. до 04.02.2020 р. позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04 лютого 2020 року № 23 військовослужбовця контрактної служби прапорщика ОСОБА_1 , командира взводу забезпечення першого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_2 , на підставі наказу командира 7 окремого полку зв`язку оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04 лютого 2020 року № 11-РС, та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», звільнено з військової служби у запас за пунктом «й» (які укладали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), та з 04 лютого 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

29.11.2021р. представником позивача - ОСОБА_1 був скерований адвокатський запит до командира Військової частини НОМЕР_2 про надання інформації та документів щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14.12.2016р. до 04.02.2020 р., включно, із зазначенням застосованого базового місяця для розрахунку.

За наслідками розгляду вказаного адвокатського запиту Листом командира Військової частини НОМЕР_2 № 3740 від 22.12.2021 р. надано відповідь, та наголошено, що у Державному бюджеті України не було закладено асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення, з огляду на що, відсутні підстави для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.12.2016 р. до 28.02.2018 р. Водночас, у відповідь на адвокатський запит Військовою частиною НОМЕР_2 надано Довідку розрахунок нарахування індексації № 792/ФЕС від 20.12.2021 р.

Вказані дії Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік, послугували підставою для звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 щодо відмови у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.08.2016 poкy; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити - ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 серпня 2016, вважаючи базовий місяць січень 2008 року; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 14.12.2016 року по 28.02.2018 poкy; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити - ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14 грудня 2016р. по 28 лютого 2018року, вважаючи базовий місяць січень 2008 року, є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно із ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року чинній з 11.10.2017 року проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та цифри « 101» змінені цифрами « 103».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає «Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Згідно п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (в редакції від 15.09.2015 року), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та цифри « 101» замінено цифрами « 103».

Абзац другий пункту 1-1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 - застосовується з 01.01.2016.

Відповідно до п. 4, 6 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно відсутності фінансування на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, з огляду на наступне.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Крім того, відповідно до п. 14 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Щодо посилань відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , викладених у Листі №350/304/6/2321/пс від 22.10.2021 р., на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.07.2019 року №0290/П-1094/1013, листи Міністерства соціальної політики України від 29.12.2017 року №122/0/66-17, від 13.06.2020 року №76/0/214-20, суд зазначає наступне.

Проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01 січня 2016 року до 28 серпня 2016 року, включно позивачеві не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що не заперечується сторонами, та підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 599 від 20.10.2021 р. щодо нарахованого грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року. Відповідно до вказаної довідки вбачається, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до моменту виключення зі списків особового складу частини позивачу не виплачувалась.

Під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року, включно позивачеві також не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою-розрахунком нарахування індексації № 792/ФЕС від 20.12.2021 р., в тому числі, за спірний період з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року, відповідно до якої індексація грошового забезпечення за період з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 не виплачувалась.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідачів обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачеві, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 , Військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не нарахована та не виплачена позивачу - ОСОБА_1 , індексація грошового забезпечення за спірний період: з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року.

При цьому, суд вважає передчасними позовні вимоги позивача - ОСОБА_1 щодо необхідності застосування при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в якості базового місяця - січень 2008 року, оскільки нарахування спірної індексації грошового забезпечення відповідачами у межах спірних правовідносин не здійснювалося, відповідний базовий місяць не визначався, а отже право позивача в означеній частині позовних вимог наразі не є порушеним.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року до 28 серпня 2016 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 серпня 2016 року.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року.

6. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

02.02.23