Справа № 480/248/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
03 лютого 2023 року Справа № 480/248/23
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Гелета С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 13.01.2023 вказана позовна заява була залишена без руху, визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначені в заяві від 06.01.2023. Судом зазначено про необхідність позивачу надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин такого пропуску та наданням відповідних доказів поважності причин пропуску такого строку.
На виконання вимог ухвали суду від 13.01.2023 позивач подала заяву від 26.01.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Заява позивача від 26.01.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до суду обґрунтована наступним. Так, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ Головного управління ДСНС України у Сумській області від 10.03.2022 № 75-ОС про звільнення ОСОБА_1 зі служби для ознайомлення не надавався, що, в свою чергу, позбавляло останню можливості своєчасно звернутися у місячний строк до суду для його оскарження. Позивач зазначає, що введення в Україні військового стану є об`єктивною та поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ унормовано, що на час дії воєнного стану продовжується строк загальної та спеціальної позовної давності, передбаченою нормою цивільного та господарського законодавства. Звертала увагу, що чоловік позивачки перебував на стаціонарному лікуванні з 26.02.2022 по 04.03.2022, позивач займалася реабілітацією чоловіка, а тому не мала можливості звернення до суду своєчасно. 28.10.2022 позивач офіційно дізналася про звільнення з посади, а тому письмово звернулася до відповідача із листом про надання копії наказу. Після 13.12.2022 отримала копію наказу про звільнення, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки за відсутності такого наказу позивач позбавлена можливості своєчасного звернення до суду. Враховуючи те, що граничний строк звернення до суду є 10.04.2022, позивач не мала можливості оскаржити до суду, який не працював в штатному режимі. Крім того в заяві від 26.01.2022 про усунення недоліків адміністративного позову позивач зазначає, що судом було досліджено та проаналізовано матеріали іншої справи №480/8086/22 та досліджено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду. При цьому судом не враховано, що позивач не надала примірник наказу про звільнення, що було підставою для залишення без руху та зазначено в мотивах ухвали суду від 12.12.2022 по справі №480/8086/22. Таким чином, позивач зазначає, що зазначені обставини є поважними причинами строку звернення до суду. Зазначає, що занадто сурове застосування строків звернення до суду та надмірний формалізм може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.
Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про поновлення пропущеного строку, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)
Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Оскільки спір між сторонами виник у відносинах щодо звільнення з публічної служби, відповідно, у даній категорії справ застосовується місячний строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Згідно із частиною 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При визначенні початку вказаного строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Стосовно посилання позивача на введення в Україні військового стану, як беззаперечну підставу для поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану. Судом враховується, що підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (ухвала Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц).
Введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
Таким чином зазначені обставини позивача, зокрема введення в Україні військового стану, не можуть бути визнані судом як беззаперечна поважна підстава причин пропуску строку звернення до суду.
Стосовно посилання на норми Закону України від 15.03.2022 № 2120-ІХ, якими, як зазначає позивач, унормовано, що на час дії воєнного стану продовжується строк загальної та спеціальної позовної давності, передбаченою нормою цивільного та господарського законодавства, суд зазначає, що в даному випадку, зазначені обставини не впливають на процесуальні строки звернення до суду, а строки звернення до суду з питань проходження публічної служби врегульовано нормами КАС України, до яких зміни не були внесені.
Вказані ОСОБА_1 обставини щодо перебування її чоловіка на стаціонарному лікуванні з 26.02.2022 по 04.03.2022 та те, що позивач займалася реабілітацією чоловіка, також не можуть бути визнані поважними для поновлення строку на звернення до суду з даним позовом. Позивач ні в заяві ні в додатках до заяви не надала жодних доказів щодо строків реабілітації її чоловіка та безпосередньої участі позивача в ній. В наданій позивачем виписки з медичної карти хворого №481 така інформація взагалі відсутня та не зазначена, в т.ч. і щодо строків реабілітації та необхідність постійного догляду позивачем за реабілітацією чоловіка.
Отже, позивачем не доведено, що зазначені обставини перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду, такі докази не надані ні під час звернення до суду разом із адміністративним позовом 06.01.2023, ні разом із заявою від 26.01.2023.
Крім того, посилання позивача на те, що про звільнення позивач дізналася у жовтні 2022року і позивачем з жовтня 2022 року направлено запити до відповідачем з питань звільнення зі служби, а також отримання копії наказу про звільнення, суд зазначає наступне.
Усталеною є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стосовно посилання позивача на те, що судом досліджено та проаналізовано матеріали іншої справи, а саме №480/8086/22, суд зазначає наступне.

В даному випадку, судом не аналізуються матеріали інших справ, зокрема справи №480/8086/22.

Разом із тим, судом не може не враховуватися факт первісного звернення до суду із аналогічними позовними вимогами, оскільки такі обставини пов`язані із дослідженням судом своєчасності звернення позивача до суду.

Так, Сумським окружним адміністративним судом в межах справи №480/8086/22 ухвалою суду від 12.12.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107808727) первісний позов позивача було залишено без руху у зв`язку із пропуском позивачем строків звернення до суду, а ухвалою від 27.12.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108112486) було визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, а позов з усіма додатковими до нього було повернуто позивачу.

Так, під час первісного звернення судом в межах справи №480/8086/22 встановлено, що позивач про своє звільнення позивач дізналася саме з квітня 2022р., про що позивач зазначала в адміністративному позові та у відповідних заявах, що спростовують твердження позивача при повторному зверненні до суду, що про своє звільнення позивач дізналася вже у жовтні 2022 року.

Висновки суду по справі №480/8086/22, викладені у відповідних судових рішеннях (ухвала суду від 12.12.2022 та від 27.12.2022), які набрали законної сили, позивачем не оскаржувалися, такі докази суду не надані.

Таким чином, судом враховується, що позивач про своє звільнення дізналася в середині квітня 2022 року, про що зазначено особисто позивачем при первісному зверненні позивача до суду в межах справи №480/8086/22.

Виключно саме зазначений період і враховується судом при встановлення періоду, коли позивач дізналася про порушення свого права, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів позивача та вчинення дій, направлених на їх відновлення.

Крім того, про наявність справи №480/8086/22 позивачем особисто зазначено під час повторного звернення до суду в наданій заяві від 06.01.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Так, позивач зазначає реквізити справи №480/8086/22, суддя Бондар С.О., а також крім поновлення строку звернення до суду, просить відкрити провадження у справі №480/8086/22, про що винести відповідну ухвалу.

Позивач з квітня 2022 року була обізнана про своє звільнення, але зволікала із своєчасним зверненням до суду. При цьому у відносинах із проходженням військової служби усвідомлювала з квітня 2022 року про те, що не перебувала на військовій службі, з дня звільнення не отримує грошове забезпечення.

Доказів вчинення будь-яких дій позивачем, які були б направлені на відновлення своїх прав в період з 15.05.2022, коли суд розпочав свою роботу в звичайному режимі по жовтень 2022 року не надано, в заяві про поновлення строків звернення до суду не зазначено.

При цьому перше звернення до відповідача для надання копій документів надіслала лише через шість місяців у жовтні 2022 року, тобто із значним проміжком часу, з порушенням місячного строку звернення до суду, а тому зазначені обставини не є надмірним формалізмом при розгляді судом питання дотримання позивачем строку звернення до суду. При цьому належних та допустимих доказів неможливості звернення до відповідача для надання документів, чи до суду в період з травня 2022 року по жовтень 2022 року позивачем не зазначається, докази відсутні.

Суд зазначає, що триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, позивач з квітня 2022року фактично дізналася про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а тому повинна усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Крім того, відсутність індивідуального акту протиправним у особи, взагалі не позбавляє право звернення до суду, оскільки особа у відповідності до ч. 7 ст. 161 КАС України має право клопотати суд про його витребування. Суд зазначає, що позивач не була позбавлена можливості подати позовну заяву через систему «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку, або нарочно безпосередньо до суду, з урахуванням того, що суд з 16.05.2022 працював у звичному режимі, про що також зазначено судом в ухвалі від 27.12.2022 по справі №480/8086/22.

Таким чином обставини, які зазначає позивач в заяві про поновлення строку звернення до суду, триваюча пасивна поведінка позивача з 16.05.2022р. по жовтень 2022 р., за умови обізнаності позивача про своє звільнення з посади з квітня 2022р., із врахуванням останніх висновків Верховного Суду, за відсутності належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, не може бути визнана судом як поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Посилання позивача на право повторного звернення до суду навіть при поверненні позовної заяви, слід зазначити, що ч. 8 ст. 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Разом із тим, зазначені обставини не є автоматичною підставою для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду. Суд зазначає, що позивач вперше також звернулася до суду із пропуском строку звернення, а обставини, які зазначала позивач при первісному зверненні судом в межах справи №480/8086/22 досліджені, визнані неповажними. При цьому під час повторного звернення до суду позивачем не обґрунтовано та не надано належні та допустимі додаткові нові докази, які б підтвердили поважність причин пропуску строку звернення до суду. Позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, на час повторного звернення до суду не доведено, що існували обставини, які перешкоджали позивачу своєчасно звернутись з даним позовом до суду після того, як вона дізналася про своє звільнення в квітні 2022 року.

Позивач, будучи обізнаною зі встановленими процесуальним законодавством строками звернення до суду та підставами для їх поновлення, про що свідчить відповідні посилання на норми законодавства зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду, не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх своєчасного захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом після закінчення встановленого законом строку та вказані нею в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Разом з тим, ч. 8 ст. 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди і додані до неї документи - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя С.М. Гелета