Справа № 420/17268/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « 100 шин +» до Одеської митниці про визнання дій протиправними, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про корегування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 листопада 2022 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю « 100 шин +» до Одеської митниці, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Одеської митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ТОВ « 100 шин +», за першим методом митної оцінки за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500020/2022/000599;

- визнати протиправним та скасувати рішення про корегування митної вартості № UA500020/2022/000254/2 від 15.10.2022 року;

- судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Товариство з обмеженою відповідальністю « 100 ШИН+» в обґрунтування позовних вимог зазначило, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте Одеською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесена картка відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем наголошувалося, що Одеською митницею в оскаржуваних рішеннях не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Позивач не погоджується із зазначеними у рішеннях доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року доставлено до електронного кабінету Одеської митниці 05.12.2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 08.12.2022 року.

Відповідач відзив на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 03 лютого 2022 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

02.01.2019 року між ТОВ « 100 ШИН+» (Покупець) та «QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC», Китай (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір №100SH-RIO19 від 02.01.2019 року, відповідно до умов якого Продавець відвантажує, а Покупець приймає та оплачує вантажні та легкові шини та сталеві диски Виробник: «QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC» у кількості та по цінам, вказаним у Комерційному Інвойсі, що є невід`ємною частиною договору. Ціна за товар визначена у Доларах США за одиницю товару та вказана у Інвойсі. Сума контракту визначається згідно Інвойсу, умови поставки визначаються на умовах CFR (Gdansk) Інкотермс 2010.

Відповідно до умов договору TOB « 100 ШИН+» здійснило попередню оплату, платіжне доручення №11 від 30.06.2022 року.

З метою додержання умов контракту сторони узгодили Інвойс №UASH202204B від 13.08.2022 року відповідно до якого була узгоджена наступна номенклатура, ціна та кількість Товару.

Загальна кількість товару складає - 384 штук, загальна вартість товару на умовах CFR (Gdansk) 44182, дол. США.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем була подана до Одеської митниці електронна митна декларація №UA500020/2022/018112 від 14.10.2022 року. Вказана декларація була подана разом з пакетом супровідних документів, в т.ч.:

- пакувальний лист (Packing list) - б/н від 13.08.2022 року;

- рахунок-проформа (Proforma invoice) - №UASH202204 від 24.06.2022 року;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) - №UASH202204B від 13.08.2022 року;

- коносамент (Bill of lading) № 220484118 від 03.10.2022 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) № 203 від 03.10.2022 року;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) - № 22С4401А0802/08791 від 26.09.2022 року;

- рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД - № КТ-UА-2022 від 10.10.2022 року;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) - № UА500020/2022/017719 від 10.10.2022 року;

- банківський платіжний документ - №11 від 30.06.2022 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 65 від 04.10.2022 року;

- розрахунок ціни (калькуляція) - №UASH202204B від 13.08.2022 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу (з додатками) - 100SH-RIO19 від 02.01.2019 року;

- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних

засобів передачі інформації - № 9066674 від 05.10.2022 року;

- копія митної декларації країни відправлення № 00158207 від 13.08.2022 року.

В МД №UА500020/2022/018112 від 14.10.2022 року митна вартість товару була визначена за першим методом за ціною договору на рівні 2,47 Долар США/ кг.

15.10.2022 року на підставі вимоги Митного органу про надання додаткових документів, позивачем були надані додаткові документи:

- лист пояснення ТОВ « 100 ШИН +» - б/н від 15.10.2022 року;

- договір транспортного експедирування - № 010921 від 01.09.2021 року;

- рахунок на оплату перевезення - № 697 від 04.10.2022 року;

- довідка про транспортні витрати - № 65 від 04.10.2022 року;

- переклад митної декларації країни відправлення № 00158207 від 13.08.2022 року.

За результатами опрацювання поданої митної декларації та документів відповідачем винесена картка відмови у прийнятті митної декларації № UA500020/2022/000599 та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000254/2 від 15.10.2022 року, яким митну вартість товару визначено за резервним 6 методом на рівні 6,16 Долари США /кг.

Відповідно до вказаного Рішення про коригування митної вартості товарів «обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено: з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС Держмитслужби України. Митним органом встановлено, що рівень митної вартості є більшим і становить 6,16 дол. США/ кг. (МД № UА500020/2022/11197 від 29.06.2022 року, № UА500020/2022/11163 від 29.06.2022).

Позивач, вважаючи, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким, що прямо суперечить нормам та вимогам Митного кодексу України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України (далі МК України): митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 4 статті 53 МК України , у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

У частині 5 статті 53 МК України зазначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України , контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У частині 3 статті 54 МК України зазначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У відповідності до частини 3 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу .

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд зазначає, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Умовами поставки оцінюваної партіє товару є CFR (Gdansk), а не CFR (Одеса), як помилково зазначає відповідач у оскаржуваному рішенні, про що зазначено у

поданих до митного оформлення документах, зокрема у: Інвойс №UASH202204B від 13.08.2022 року; митній декларації № UА500020/2022/018112 від 14.10.2022 року.

Умови CFR («СОST AND FREIGHT» «ВАРТІСТЬ І ФРАХТ») правил Інкотермс 2010 - означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Термін CFR зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

В пункті БЗ Обов`язки Покупця розділу CFR («СОST AND FREIGHT» «ВАРТІСТЬ І ФРАХТ») (назва порту призначення) правил Інкотермс, 2010 зазначено, що укладення договору страхування не є обов`язком Покупця.

В пункті А3 Обов`язки Продавця CFR («СОST AND FREIGHT» «ВАРТІСТЬ І ФРАХТ») (назва порту відвантаження) правил Інкотермс, 2010 зазначено, що укладення

договору страхування не є обов`язком Продавця.

А оскільки відповідно до умов поставки CFR, страхування товару не є обов`язковим, страхування товару не було здійснено Продавцем, та не здійснювалось Покупцем. Таким чином, якщо товар за контрактом не страхувався, то твердження митного органу про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару є безпідставним.

Згідно з п.8 ч.2 ст.53 МК України, вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося.

Умови поставки за базисом «CFR» не зобов`язують продавця або покупця здійснити страхування товару, у зв`язку з чим підстав стверджувати, що витрати щодо страхування є складовою митної вартості товару, який поставляється на умовах цього базису поставки, немає.

Аналогічні правові висновки викладно у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№ 825/735/17, 825/2255/16, 825/1016/17, 420/2850/19.

Листом - пояснення б/н від 15.10.2022 року, позивач повідомив відповідачу про те, що страхування товару не здійснювалось.

Таким чином твердження Митного органу, щодо неможливості перевірки числового значення заявленої митної вартості за відсутності відомостей щодо страхування є безпідставними.

В пункті А9 Обов`язки продавця розділу CFR («СОST AND FREIGHT» «ВАРТІСТЬ І ФРАХТ») правил Інкотермс, 2010 зазначено, що продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з перевіркою товару (наприклад, перевіркою якості, розмірів, ваги, кількості), необхідної для поставки товару у відповідності зі статтею А.4.

Продавець зобов`язаний за свій рахунок забезпечити пакування товару, пов`язані з упаковкою, необхідної для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти обумовлений контрактом товар без упаковки).

Таким чином, здійснення пакування товару є обов`язком Продавця, та саме Продавець несе пов`язані з цим витрати. Як наслідок, вартість упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, не є складовою митної вартості товару та не впливає на числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у Постанові від 25 січня 2019 року у справі справа №815/5398/17 та у Постанові від 11 грудня 2018 року у справа №815/6732/17.

Листом пояснення № б/н від 15.10.2022 року, позивач повідомив відповідачу про те, що він не ніс витрат, щодо оплати вартості пакування або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Таким чином твердження Митного органу, щодо неможливості перевірки числового значення заявленої митної вартості за відсутності таких відомостей є безпідставними.

Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Умови CFR («СОST AND FREIGHT» «ВАРТІСТЬ І ФРАХТ») правил Інкотермс, 2010 - означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Термін «CFR» зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

В пункті А3 Обов`язки Покупця розділу CFR («СОST AND FREIGHT» «ВАРТІСТЬ І ФРАХТ») (назва порту відвантаження) правил Інкотермс, 2010 зазначено, Продавець зобов`язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до названого порту призначення.

Враховуючи вказані обставини для цілей визначення митної вартості товару, поставленого відповідно до умов поставки CFR такі складові митної вартості, як витрати на навантаження, доставку товару до порту призначення не потребують додаткового підтвердження та коригування.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в Постанові від 10 грудня 2019 року по справі №820/2003/17 та Постанові 27 травня 2021 року по справі № 820/584/17.

Тобто витрати до порту Gdansk, включені в вартість товару.

Щодо транспортних витрат з порту Gdansk до митного кордону України (п/п Ягодин), судом встановлено наступне.

Згідно вимог розділу III «Правил...», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 року № 599 до документів, що місять відомості про вартість перевезення можуть належати зазначені в наказі документи. Таким чином в нормативному акті наведені приклади документів, які можуть надаватися для підтвердження вартості перевезення, проте цей перелік не є вичерпним, з огляду на застосовану для його конкретизації конструкції «можуть належати».

Відповідно до пп.6 п 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До митного оформлення була надана Довідка про транспортні витрати № 65 від 04.10.2022 року, що містить данні про вартість перевезення з пункту відправлення (Gdansk) Польща до кордону України (п/п Ягодин), містить номер контейнера (ТRHU8423203), містить номер коносамента (220484118), що в повній мірі співпадає з товаросупровідними документами, що були подані до митного оформлення, що дозволяє ідентифікувати даний документ, як такий, що підтверджує складову митної вартості даної поставки.

Додатково витрати на транспортування (порту Gdansk - п/п Ягодин) підтверджують, зокрема: договір транспортного експедирування № 010921 від 01.09.2021 року, рахунок на оплату № 697 від 04.10.2022 року, акт надання послуг № 697 від 04.10.2022 року, платіжне доручення про оплату № 11301 від 05.10.2022 року та були надані відповідачу як додаткові документи разом з разом з листом пояснення № б/н від 15.10.2022 року, тобто були наявні у відповідача на дату винесення оскаржуваного рішення.

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного суду від 31 травня 2019 року справа №804/16553/14; від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18 та від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17, така ж позиція наведена в узагальненій практиці застосування адміністративними судами положень Митного кодексу (в редакції від 13.03.2012 року) в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.10.2017 року.

Інших витрат пов`язаних з транспортуванням, навантаженням, обробкою, тощо позивач не ніс, про що відповідач був повідомлений листом-пояснення ТОВ «100 ШИН +» б/н від 15.10.2022 року.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У митному законодавстві відсутні загальні правила стосовно розподілу обов`язків щодо доказування між сторонами митних правовідносин, тому наведене положення може бути застосоване за аналогією до правовідносин митного контролю.

Додаткових витрат пов`язаних з транспортуванням (окрім наведених в довідці про транспортні витрати № 65 від 04.10.2022 року, навантаженням, обробкою, не було, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного суду від 06 вересня 2019 року справа №815/2501/18.

В рішенні про корегування митної вартості також зазначено, що в копії митної декларації країни відправлення від 13.08.2022 року № 00158207 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту), разом з цим, зазначений номер документу: 220484118, що відповідає номеру коносаменту, з датою, який на дату видачі цієї декларації не існував, так як дата коносаменту, наданого до митного оформлення - 03.10.2022, а дата експортної декларації - 13.08.2022, також на документі відсутня відмітка митниці, вищевказане унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою та може свідчити про підробку документу.

Судом встановлено, що до митного оформлення була надана експортна декларації Китайської Народної Республіки № 00158207 від 13.08.2022 року, що містить дані про числові значення рівня митної вартості оцінюваної партії товарів, також місить данні про: Продавця («QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC»), покупця (ТОВ « 100ШИН+»), найменування товару (Шини/диски), кількість товару (174/174 одиниць), вартість товару (31018,98/13163,10 Долар), містить посилання на номер Інвойс (UASH202204B), містить номер контейнеру (ТRHU8423203), що в повній мірі співпадають з даними зазначеними в інших поданих до митного оформлення документами, що дозволяє ідентифікувати декларацію країни відправлення № 00158207 від 13.08.2022 року з партію Товару, що оцінюється.

У митній декларації країни відправлення № 00158207 від 13.08.2022 року, в графі, що має назву «Номер букінгу (коносаменту)» зазначений саме номер букінгу 220484118, тобто номеру бронювання місця на судні, що зазвичай співпадає з номером коносаменту. Номер букінгу: 220484118, також зазначений в коносаменті № 220484118 від 03.10.2022 в графі «booking».

Відповідачем не було враховано специфіки укладення договорів морського перевезення вантажів, коли обидва документи одного й того ж вантажу, оформлюються з різних підстав на різних етапах морського перевезення, а тому посилання в митній декларації країни відправлення на номер букінгу не свідчить про наявність розбіжностей та про можливе заниження позивачем митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного суду від 13.11.2017 року по справі № 815/4745/15; постанові Верховного суду від 06 вересня 2019 року по справі №815/2501/18; постанові Верховного суду від 25 січня 2019 року по справі №815/5398/17; постанові Верховного суду від 23 квітня 2019 року по справі №815/5877/17.

А відсутність у митній декларації країни відправлення реквізитів договору (контракту) та/або інвойсу не впливає на числові значення складових митної вартості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в своїх постановах від 22 квітня 2019 року по справі №815/6242/17 (за позовом ТОВ «100 ШИН+» до Одеської митниці ДФС ); від 25 січня 2019 року по справі №815/5398/17 (за позовом ТОВ « 100 ШИН+» до Одеської митниці ДФС ); від 06 вересня 2019 року по справі № 815/2501/18 (за позовом ТОВ « 100 ШИН+» до Одеської митниці ДФС).

Щодо зауважень відповідача щодо неврахування митної декларації країни відправлення, як документа, що підтверджує митну вартість з огляду на те, що на документі відсутня відмітка митниці, суд зазначає наступне.

Митна декларація країни відправлення № 00158207 від 13.08.2022 року містить в собі інформацію щодо відправника, товару та його вартості, а також містить штрих - код, серію та номер. У той же час відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність або відсутність такої відмітки впливає на визначення митної вартості товару, як і необхідності та обов`язковості їх наявності у наданій копії.

В розумінні частини 2 статті 53 МК України експортна декларація не є основним документом, що підтверджує митну вартість.

До того ж Експортна митна декларація складається експортером, відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера (Китаї), а Покупець Товару не відповідає за заповнення митної декларації країни відправлення, яка оформляється у відповідності до законодавства, країни відправлення та внесення до неї відповідної інформації.

Аналогічна правова позиція наведена в Постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року по справі № 813/1350/14).

Щодо зауважень відповідача щодо неврахування митної декларації країни відправлення, як документа, що підтверджує митну вартість з огляду на те що правильність перекладу засвідчена без проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад, суд зазначає.

Листом Державної митної служби України № 11/6-21-9576 від 05 грудня 2001 року, за змістом якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів з питань обкладання ввізним митом товарів та інших предметів, що ввозяться на митну територію України» № 170/97-ВР від 03 квітня 1997 року, затверджено перелік країни з якими Україною укладено торговельно-економічні угоди з надання режиму найбільшого сприяння або національного режиму. До зазначеного переліку країн входить Китай .

Таким чином, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020 року у справі №520/10709/18.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України вимагати переклад українською мовою документів, наданих декларантом разом з митною декларацією, митний орган може лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.03.2020 року у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 року у справі № 640/4941/19, від 31.03.2020 року у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 року у справі № 640/4941/19.

Разом з цим, відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не наведено обставин в обґрунтування необхідності надання перекладу контракту, пов`язаних з перевіркою або підтвердженням відомостей, зазначених у митній декларації.

Позивач надав на вимогу митного органу переклад декларації країни відправлення проте без проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад.

Варто зазначити, що сама по собі форма засвідчення (оформлення) перекладу не змінює числових (вартісних та кількісних) показників перекладеного з китайської на українську мову документу і, як наслідок, не може вплинути на митну вартість імпортованого товару.

Додатково позивачем надано переклад декларації країн відправлення здійснений перекладачем Ревенко О.В., підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловой О.В., що підтверджує ідентичність перекладу раніше наданого митному органу.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються помер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Проте, як видно з гр. 33 оскаржуваного рішення, коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційних умов тощо, Відповідачем не здійснювалось.

Частиною 1 ст. 57 МК встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У ч.8 ст.57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідач неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи при об`єктивній можливості їх застосування.

В рішенні про коригування митної вартості зазначає, що "у митного органу відсутня інформація стосовно операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами", внаслідок чого він застосовує саме резервній (6) метод.

Митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 Митного кодексу України, у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичного, подібного (аналогічного) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14.

Посилання Відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17.

Отже, вказані позивачем при декларуванні товару відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Звежинський проти Польщі», заява №34049/96 відповідно до п.71 якого суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. A. та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота. При цьому, п. 73 суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», заява №23620/05, відповідно до п.17 суд повторює, що будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, пп. 69-73, серія А №52).

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, наявні в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги товариства з обмеженою відповідальністю « 100 ШИН+» до Одеської митниці про визнання дій протиправними, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про корегування митної вартості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ТОВ « 100 ШИН+» у загальній сумі 15 121,68 грн., сплачені згідно платіжних доручень від 15.11.2022 року № 11559 на суму 2481,00 грн., №11560 на суму 2481,00 грн. та №11564 на суму 10 159,68 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю « 100 шин +» до Одеської митниці про визнання дій протиправними, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про корегування митної вартості задовольнити.

Визнати протиправними дії Одеської митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої товариством з обмеженою відповідальністю « 100 ШИН+», за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови Одеської митниці у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500020/2022/000599.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про корегування митної вартості товарів № UA500020/2022/000254/2 від 15.10.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю « 100 ШИН+» суму сплаченого судового збору в розмірі 15 121 грн. 68 коп. (п`ятнадцять тисяч сто двадцять одна гривня шістдесят вісім копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю « 100 ШИН+» (автодорога Київ-Чернігів-Нові Яроливичі 25 км., сільрада Княжицька, Броварський район, Київська область, 07455, ).

Відповідач: Одеська митниця (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078, ).

Суддя С.О. Cтефанов