Справа № 460/21200/22
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 460/21200/22 пров. № А/857/15863/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 460/21200/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівне Рівненської області 24 жовтня 2022 року за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), дата складення повного тексту судового рішення 24 жовтня 2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі також ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі також ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 2), в якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення № 33 від 26.04.2021, яке було оформлене листом ГУ ПФУ в Рівненській області № 1700-0212-8/28222 від 27.05.2022, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (надалі також Закон №1697-VII);

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 37 від 06.06.2022, яке було оформлене листом ГУ ПФУ в Рівненській області № 1700-0212-8/30591 від 08.06.2022, про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону №1697-VII;

- зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу весь час роботи на слідчо-прокурорських посадах (в тому числі на посадах помічника, старшого помічника прокурора, слідчого прокуратури, прокурора), а також половину строку навчання на економіко-правовому факультеті Маріупольського гуманітарного інституту Донецького державного університету (зараз Маріупольський державний університет) денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.1994 по 30.06.1999 в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора, що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону №1697-VII;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, на підставі статті 86 Закону № 1697-VII, починаючи з дати звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, тобто з 19.05.2022 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми його місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, обчисленні для пенсії, згідно наданої довідки Донецької обласної прокуратури і відповідно до положень частин другої, третьої та четвертої статті 80 Закону № 1697-VII, без обмеження граничного розміру пенсії за вислугу років.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення № 33 від 26 квітня 2021 року, яке було оформлене листом ГУ ПФУ в Рівненській області № 1700-0212-8/28222 від 27 травня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону №1697-VII.

Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 37 від 06 червня 2022 року, яке було оформлене листом ГУ ПФУ в Рівненській області № 1700-0212-8/30591 від 08 червня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону №1697-VII.

Зобов`язано відповідача 1 зарахувати позивачу половину строку навчання на економіко-правовому факультеті Маріупольського гуманітарного інституту Донецького державного університету (зараз Маріупольський державний університет) денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1994 року по 30 червня 1999 року в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора, що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону №1697-VII.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону № 1697-VII, починаючи з 19 травня 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 1, оскільки вважає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України). Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції безпідставно зобов`язано зарахувати навчання 01.09.1994 по 30.06.1999 роки, оскільки позивач, відповідно до диплому навчався в Маріупольському гуманітарному інституті Донецького державного університету на економіко-правовому факультеті, а не у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання або на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання, як це визначено абзацом 7 частини шостої статті 86 Закону №1697-VII.

Враховуючи наведене вище та те, що у позивача відсутні 25 років вислуги, що встановлені частиною першою 86 Закону № 1697-VII, то рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області є правомірним, тож відсутні підстави для призначення пенсії позивачу відповідно до статті 86 Закону №1697-VII.

Тобто, вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тими ж доводами, що й відзив на позовну заяву.

У відповідь на подану апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 19 травня 2022 року через особистий кабінет Веб-порталу Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до статті 86 Закону №1697-VII.

Листом №1700-0212-8/28222 від 27 травня 2022 року позивачу повідомлено про відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років, як працівнику прокуратури. До вказаного листа додано рішення №33 про відмову у призначенні пенсії позивачу, яке датоване 26 квітня 2021 року.

30 травня 2022 року позивач повторно звернувся до територіального управління Пенсійного фонду в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років на умовах статті 86 Закону №1697-VII.

Листом ГУ ПФУ в Рівненській області №1700-0212-8/30591 від 08 червня 2022 року позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугою років 25 років.

До зазначеного вище листа додано рішення №37 від 06 червня 2022 року. Зі змісту рішення вбачається, що стаж позивача за вислугою років становить 22 роки 9 місяців 24 дні. Стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 8 місяців 15 днів. За наданими документами до стажу за вислугою років та стажу роботи на посадах прокурорів зараховано всі періоди роботи.

Позивач, не погоджуючись з такими рішеннями та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має необхідний стаж, що дає йому право на призначення пенсії на умовах статті 86 Закону № 1697-VII.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини з приводу соціального захисту прокурорів врегульовані приписами Розділу IX Закону № 1697-VII.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина другої статті 86 Закону № 1697-VII).

Частиною шостою статті 86 Закону № 1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Згідно з довідкою Донецької обласної прокуратури від 11.05.2022 року № 07-246вн-22 позивач має стаж роботи в органах прокуратури станом на 11.05.2022 року - 22 роки 09 місяців 15 днів.

Також, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 (міститься на зворотній стороні рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.04.2021 № 33) позивач з 01.09.1994 по 30.06.1999 навчався в Маріупольському гуманітарному інституті Донецького державного університету.

Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваних рішень про відмову у призначенні пенсії слідує, що відповідачами не зараховано до стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII половину строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Маріупольському державному гуманітарному університеті з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року.

Як слідує з диплому спеціаліста серії НОМЕР_2 та додатку до нього НОМЕР_2 ОСОБА_1 навчався у Маріупольському державному гуманітарному інституті Донецького державного університету на денній формі навчання з напрямом спеціальності «Правознавство» з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року і по закінченню навчального закладу йому присвоєно кваліфікацію «Спеціаліст права».

В обґрунтування підстав такого неврахування зазначено, що позивач, відповідно до диплому навчався в Маріупольському гуманітарному інституті Донецького державного університету на економіко-правовому факультеті, а не у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання або на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання, як це визначено абзацом 7 частини шостої статті 86 Закону №1697-VII.

Колегія суддів не приймає до уваги такі твердження відповідача 1 та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII, половину строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Маріупольському гуманітарному інституті Донецького державного університету з огляду на наступні законодавчі положення.

Абзацом 5 пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (надалі також Закон № 1556-VII) передбачено, що вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 28 Закону № 1556-VII, в Україні діють заклади вищої освіти таких типів, зокрема:

університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Особа має право здобувати вищу освіту в різних формах або поєднувати їх. Основними формами здобуття вищої освіти є: інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); дуальна (частина перша статті 49 Закону № 1556-VII).

Із змісту наведених правових норм слідує, що університет та академія є вищими навчальними закладами, основними структурними підрозділами яких є факультет і кафедра. У вищих навчальних закладах здійснюється підготовка фахівців з вищою освітою, зокрема і юридичною.

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що на час виникнення спірних правовідносин чи розгляду судом справи по суті в Україні не існує закону про правничу (юридичну) освіту або іншого спеціального закону, який би врегульовував суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації права особи на правничу (юридичну) освіту як передумови до юридичної професії. Разом з тим, виключно законами України визначаються вимоги до осіб, які можуть обіймати посади, пов`язані зі здійсненням правничої (юридичної) професійної діяльності, зокрема, й посади прокурора. Однією з умов для зайняття посади прокурора є саме наявність юридичної освіти. Наявність відповідної освіти у позивача підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 , де у графі спеціальність міститься запис «Правознавство».

Законодавець, закріплюючи у Законі № 1697-VII приписи щодо навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання керувався саме кінцевою метою - отримання освіти правознавця (юриста).

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач здобув саме юридичну освіту, а тому слід зарахувати до його стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII половину строку навчання на економіко-правовому факультеті Маріупольського гуманітарного інституту Донецького державного університету денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство».

Відтак, за безспірної наявності у ОСОБА_1 стажу роботи в органах прокуратури 22 роки 09 місяців 15 днів та зарахування до стажу половини строку навчання на економіко-правовому факультеті Маріупольського гуманітарного інституту Донецького державного університету денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.1994 по 30.06.1999, позивач має необхідний стаж, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону № 1697-VII.

Наведене дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності спірних рішень про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та наявності підстав для їх скасування.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 460/21200/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02.02.2023