Справа № 480/6509/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2023 року Справа № 480/6509/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в 2020 році, без урахування у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову допомогу при звільненні у 2020 році, з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач протиправно не включив в її розмір щомісячну додаткову грошову винагороду за бойове чергування, передбачену постановою № 704, яку він отримував в період проходження служби щомісячно. Позивач наполягає на тому, що щомісячна додаткова грошова винагорода за бойове чергування має постійний характер, оскільки вона щомісяця виплачувалася відповідачем в 2020 році, а тому відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" така винагорода повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки винагорода за бойове чергування сама по собі не має характер постійної та щомісячної додаткової грошової винагороди, бо вона виплачується військовослужбовцям на підставі наказів відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби за час фактичного несення бойового чергування (бойової служби). Тобто військовослужбовець може в певний місяць і не нести бойового чергування, і тому винагорода за бойове чергування йому нараховуватись не буде.
Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій підтримує позовні вимоги.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2020 №337-ОС "По особовому складу" припинено контракт, звільнено у запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонного контролю 1 категорії снайпера 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип А), звільненого з військової служби у запас наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 30.06.2020 року № 255-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу. Наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за двадцять повних календарних років в сумі 131022,00 коп.
Позивач вважає вказаний розрахунок протиправним, оскільки він проведений без урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку суми, додаткової винагороди за бойове чергування передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі-Закон №2232-XII).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Частиною 3 статті 25 Закону України від 03.04.2003 № 661-IV "Про Державну прикордонну службу України" передбачено, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі- Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби (припинено контракт) на підставі пункту "а" пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту).
На момент звільнення позивача його календарна вислуга років складає 20 роки, а відтак, відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач не погоджується з доводами позивача про необхідність проведення перерахунку спірної одноразової грошової допомоги, виходячи з розрахунку 50 відсотків фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку суми, додаткової винагороди за бойове чергування передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
Вирішуючи питання щодо правомірності визначення відповідачем структури і складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ, суд виходить з наступного.
Підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги без врахування винагороди за бойове чергування слугував наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2020 №337-ОС, відповідно до якого позивачу нараховано і виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (далі - Інструкція 558), вказані обставини не заперечуються сторонами.
Згідно п. 1 глави 9 розділу 5 Інструкції 558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).
Відповідно до п. 2 розділу 1 Інструкції 558 встановлено, що місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Отже, Інструкцією 558 не передбачено включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, таких складових як винагорода за бойове чергування.
Разом з тим, застосовуючи вищеозначену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду системно тлумачить викладені правові норми та звертає увагу на те, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону №2011-ХІІ.
Наведені висновки відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 №825/997/17 та постанові Верховного Суду від 14.07.2020 по справі №820/1784/17.
Як встановлено судом та підтверджується особовими картками грошового забезпечення позивача, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , позивачу виплачувалася винагорода за бойове чергування у 2019-2020 роках, окрім січня 2019 року та січня 2020 року (а.с.10-11).
Тобто, перед звільненням виплата позивачу винагороди за бойове чергування мала постійний характер, а тому, на переконання суду, за жодних обставин така складова не може вважатись одноразовою.
Відповідач як у наказі від 19.08.2020 №337-ОС, так і у відзиві на позовну заяву заперечує право позивача на врахування винагороди за бойове чергування при визначенні суми одноразової допомоги при звільненні.
Такі дії відповідача не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в 2020 році, без урахуванням винагороди за бойове чергування та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення включаючи винагороду за бойове чергування за 20 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплачених сум.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки судовий збір не сплачувався позивачем, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в 2020 році, без урахуванням винагороди за бойове чергування.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення включаючи винагороду за бойове чергування за 20 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько