Справа № 606/2084/22
Суддя: Малярчук В. В.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/2084/22
Рішення

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі судового засідання Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Теребовлянського районного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №606/2084/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області, третя особа на стороні відповідача: інспектор СРПП відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №192399 від 08.11.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із позовом до ГУНП в Тернопільській області, третя особа на стороні відповідача: інспектор СРПП відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №192399 від 08.11.2022 року.

У позові ОСОБА_1 заперечуючи вчинення ним порушень Правил дорожнього руху, вказує на незаконність постанови від 08.11.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, яку просить скасувати. Мотивуючи тим що 08 листопада 2022 року о 21 год.09 хв. в селі Конопківка Микулинецької ОТГ Тернопільського району Тернопільської області, він керував автомобілем марки «Шевроле Нива» реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , рухаючись при цьому з допустимою швидкістю руху та з включеним дальним світлом фар у керованому ним транспортному засобі. В процесі руху він звернув увагу, що із-за повороту появився зустрічний легковий автомобіль ( як згодом виявилось це був службовий автомобіль працівників поліції). При появі зустрічного автомобіля він перемкнув дальнє світло на ближнє в керованому ним автомобілі, чого на жаль, не зробив водій поліцейського автомобіля. В процесі зближення керованих нами транспортних засобів, він провів зупинку на вимогу поліцейських. При цьому, поліцейський ОСОБА_2 , внаслідок конфліктної ситуації яка виникла між ними щодо підстав його зупинки, виніс щодо нього вищевказану постанову, з якою він не дав йому змого ознайомитись, оскільки мав намір викласти в ній свою позицію щодо протиправних дій поліцейських. Дану постанову він отримав поштовим листом та ознайомився з нею. Викладені в ній факти не відповідають дійсності, за винятком того, що він не увімкнув світлову аварійну сигналізацію після зупинки поліцією. Так, дальнє світло фар на ближнє світло фар перемкнув у відповідності до вимог ПДР України, в процесі руху автомобілем користувався ременем безпеки, після зупинки поліцією, пред`явив працівникам поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Щодо не увімкнення ним світлової аварійної сигналізації після зупинки поліцією, то вважає за необхідне зазначити, що працівники поліції не має права складати постанову з підстав не увімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки автомобіля поліцією. А тому позивач просить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №192399 від 08.11.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

23.12.2022 представником відповідача ГУНП в Тернопільській області Старжинським О. до суду подано відзив на позовну заяву позивача, в якому викладені заперечення щодо вимог ОСОБА_1 та прохання відмовити у їх задоволенні, з посиланням на те, що позивач порушив вимоги пункту 19.2, 2.3 «в», 9.9 «б», 2.1 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, на думку правомірно та обґрунтовано поліцейський прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та виніс відповідну постанову серії БАД №192399 від 08.11.2022 року. В обґрунтування відзиву представник відповідача просив врахувати положення ст.222, 251 КУпАП, ст.23, 35 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.ст.73, 162 КАС України. Також, на підтвердження наведених у відзиві доводів, представник відповідача долучила до відзиву диск з відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції.

Позивач позовні вимоги просив задоволити, посилаючись на мотиви викладенні в позовній заяві.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 КУпАП).

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частинами 1, 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08 листопада 2022 року о 21 год.09 хв. в селі Конопківка, Микулинецької ОТГ Тернопільського району Тернопільської області, керував автомобілем марки «Шевроле Нива» реєстраційний державний номер НОМЕР_1 з дальним світлом фар, яке не перемикнув на ближнє не менш як за 250 метрів до зустрічного транспортного засобу, не користувався ременем безпеки, не увімкнув світлову аварійну сигналізацію після зупинки поліцією, не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги 19.2, 2.3 «в», 9.9 «б», 2.1 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог діючого законодавства, а тому просить її скасувати.

Представником відповідача на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху надано диск з відеозаписами, який приєднано до матеріалів справи, з якого не можливо зробити висновок про порушення позивачем ОСОБА_1 19.2, 2.3, 9.9 «б», 2.1 «а» ПДР України.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9. ПДР України).

Пунктом 19.2 ПДР України передбачено дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку.

Відповідно до п. 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язанийна автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; (пункт змінено 11.11.2020).

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п 9.9 «б» ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, і за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

З огляду на долучені відповідачем до справи докази (відеодиск) суд поза розумним сумнівом не може дійти висновку, що водій під час руху вмикав дальнє світло фар та не перемкнув його на ближнє за 250 м. до зустрічного транспортного засобу. Суд критично оцінює докази відповідача щодо увімкнення дальнього світла фар автомобіля водія, яке могло засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку.

Посилання представника відповідача на те, що позивач їхав на увімкнених під час руху дальньому світлі фар та не перемкнувся за 250 м. до зустрічного транспортного засобу на ближнє світло, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку є безпідставним, оскільки вказаним відеозаписом такі відомості не підтверджуються.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, з дослідженого відеозапису встановлено, що позивач фактично не порушував 19.2, 2.3 «в», 9.9 «б», 2.1 «а» ПДР України.

За наведеного, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 не створив своїми діями перешкод у русі іншим учасникам дорожнього руху, тому з урахуванням дорожньої ситуації позивач забезпечив безпеку дорожнього руху, не порушуючи п.19.2ПДР.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративні правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 19.2, 2.3 «в», 9.9 «б», 2.1 «а» ПДР України, які могли би бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

Частиною 1 статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем та представником відповідача не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

При цьому, суд враховує, що сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.04.2018 (справа №338/1/17).

З огляду на зазначене, суд приходить висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначений законами та Конституцією України та всупереч ст.77 КАС України не виконав обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, а отже постанова серії БАД № 192399 від 08.11.2022 року підлягає скасуванню.

Також відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією №9289-1365-1249-7207 від 01.12.2022 року. Відтак сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ГУНП в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 139, 143, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.9, 245, 247, 251, 252 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області, третя особа на стороні відповідача: інспектор СРПП відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №192399 від 08.11.2022 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №192399 від 08.11.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Стягнути з ГУНП в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малярчук