Справа № 140/6735/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/6735/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в с. Прилісне Камінь-Каширського (колишнього Маневицького) району Волинської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 № 106 (далі Постанова № 106), включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення, де була зареєстрованою і постійно проживала разом із своїми батьками.

Позивач вказує, що з 26.04.1986 по 31.05.1996 постійно проживала та працювала у Прилісненській середній школі в с. Прилісне Камінь-Каширського (колишнього Маневицького) району Волинської області 7 років 6 місяців 31 день, а тому за кожен рік постійного проживання і постійного працевлаштування додатково зменшується пенсійний вік на рік, але не більше 9 років. Враховуючи, що позивачці виповнилося 52 роки, тому її пенсійний вік підлягає зменшенню на 8 років, та оскільки є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), тому має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

08.09.2022 позивач звернувся до Маневицького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Проте, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки вказаним відповідачем за наданими документами для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (на 01.01.1993) враховано період роботи (проживання) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (с. Прилісне Маневицького району) з 26.04.1986 по 31.08.1986 та з 15.08.1991 по 31.12.1992 (1 рік 8 місяців 23 дні), що є недостатнім для призначення пенсії. До періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не враховано навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки згідно з дипломом НОМЕР_1 від 26.06.1991, оскільки уточнююча довідка від 05.09.2022 № 03-25/01/2238 не підтверджує факт перебування під час канікул у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії, оскільки позивач подала усі документи, необхідні для призначення пенсії, та які підтверджують факт постійного проживання та постійного працевлаштування на території радіоактивного забруднення.

Позивач просить визнати протиправними дії та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 19201/03-16 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності із статтею 55 Закону № 796-ХІІ, та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області провести призначення пільгової пенсії за віком у відповідності із статтею 55 Закону № 796-ХІІ з 13.10.2021.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 27).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 20.10.2022 № 1500-0903-7/109162 (а. с. 31-32) представник відповідача ГУ ПФУ в Одеській області Щербина О.С. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення від 16.09.2022 № 03, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували, що в період навчання з 01.09.1986 по 22.06.1991 позивач під час канікул перебувала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення. За наданими документами для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (на 01.01.1993) враховано період роботи (проживання) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (с. Прилісне Маневицького району) з 26.04.1986 по 31.08.1986 та з 15.08.1991 по 31.12.1992 (1 рік 8 місяців 23 дні), що є недостатнім для призначення пенсії.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 31.10.2022 (а. с. 40-41) представник відповідача ГУ ПФУ у Волинській області Ніщик Т.М. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні, оскільки позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а період проживання позивача на території, яка відноситься до зони безумовного обов`язкового відселення, станом на 01.01.1993 становить менше двох років.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а. с. 21).

08.09.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що за наданими документами для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (на 01.01.1993) враховано період роботи (проживання) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (с. Прилісне Маневицького району) з 26.04.1986 по 31.08.1986 та з 15.08.1991 по 31.12.1992 (1 рік 8 місяців 23 дні), що є недостатнім для призначення пенсії. До періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не враховано навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки згідно з дипломом НОМЕР_1 від 26.06.1991, оскільки уточнююча довідка від 05.09.2022 № 03-25/01/2238 не підтверджує факт перебування під час канікул у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (а. с. 23).

Листом від 19.09.2022 № 0300-0211-8/31755 ГУ ПФУ у Волинській області направило позивачу копію зазначеного рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03 (а. с. 22).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років - 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку із тим, що право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку позивач не має, оскільки за наданими документами для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (на 01.01.1993) враховано період роботи (проживання) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (с. Прилісне Маневицького району) з 26.04.1986 по 31.08.1986 та з 15.08.1991 по 31.12.1992 (1 рік 8 місяців 23 дні), що є недостатнім для призначення пенсії. При цьому, до періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не враховано навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки згідно з дипломом НОМЕР_1 від 26.06.1991, оскільки уточнююча довідка від 05.09.2022 № 03-25/01/2238 не підтверджує факт перебування під час канікул у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (а. с. 23).

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 4 роки.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 позивач була зареєстрована та проживала в с. Прилісне Камінь-Каширського (колишнього Маневицького) району Волинської області, яке відповідно до Постанови № 106, включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 22.08.2022 № 1278 (а. с. 16). Відтак, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 4 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у вказаній зоні не менше 2 років.

Разом з тим, відповідачі заперечують ту обставину, що станом на 01.01.1993 позивач прожила та відпрацювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, та з матеріалів справи вбачається, що до періоду роботи (проживання) позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення в с. Прилісне Маневицького району зараховано лише період з 26.04.1986 по 31.08.1986 (до моменту початку навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки) та з 15.08.1991 (з моменту працевлаштування в Прилісненській середній школі) по 31.12.1992, що становить 1 рік 8 місяців 23 дні.

Суд не погоджується із позицією відповідачів щодо обрахунку періоду проживання (роботи) позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.09.1986 по 26.06.1991 позивач навчалася у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 (а. с. 12), та вказаний навчальний заклад розташований у м. Луцьку, тобто у населеному пункті, який відповідно до Постанови № 106 не віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

У позовній заяві позивач стверджує, що з 26.04.1986 по 05.09.1988 була зареєстрована в с. Прилісне Маневицького району, з 06.09.1988 позивач була зареєстрована у гуртожитку в м. Луцьку, що узгоджується із довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 22.08.2022 № 1278, у якій підтверджено факт реєстрації позивача в період з 26.04.1986 по вересень 1988 року (а. с. 16), та випискою з погосподарської книги (а. с. 17).

Крім того, позивач стверджує, що під час навчання в інституті канікулярний період проводила у своїх батьків і постійно проживала в с. Прилісне Маневицького району, в т. ч. без реєстрації, на підтвердження чого надала архівну довідку Волинського національного університету імені Лесі Українки (правонаступника Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки) від 05.09.2022 № 03-25/01/2238, з якої вбачається, що канікули ОСОБА_3 під час навчання у 1986-1991 рр. тривали: протягом двох тижнів та один місяць (липень) 1987 року, протягом двох тижнів та двох місяців (липень, серпень) 1988 року, протягом двох тижнів та одного місяця (серпень) 1989 року, протягом двох тижнів та двох місяців (липень, серпень) 1990 року, протягом двох тижнів (1991 рік) (а. с. 13).

На думку суду, з урахуванням факту реєстрації позивача у с. Прилісне Маневицького району по 05.09.1988, до періоду проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення до 01.01.1993 необхідно зарахувати канікулярний період під час навчання у 1986-1988 рр., а саме: два тижні та один місяць (липень) 1987 року, два тижні 1988 року.

Разом з тим, суд також враховує, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а. с. 8) батьками позивача є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживали в с. Прилісне Маневицького району, про що надано виписку з погосподарської книги за 1986-1990 рр. (а. с. 17), а 03.02.1990 позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а. с. 9), відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 (а. с. 7).

З урахуванням наведеного, на думку суду, до періоду проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення до 01.01.1993 необхідно також зарахувати період проживання позивача без реєстрації у батьків у канікулярний період під час навчання у 1988-1989 рр., а саме: два місяці (липень, серпень) 1988 року, два тижні та один місяць (серпень) 1989 року.

Разом з тим, оскільки 03.02.1990 позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та доказів проживання позивача разом з чоловіком у с. Прилісне Маневицького району після укладення шлюбу не надані, тому суд відхиляє твердження позивача про те, що до періоду її проживання в с. Прилісне Маневицького району необхідно зарахувати канікулярні періоди під час навчання у 1990-1991 рр. При цьому, суд не бере до уваги акт про фактичне проживання на території с. Прилісне Камінь-Каширського (бувшого Маневицького) району Волинської області від 20.09.2022, де вказано про проживання позивача у 1990-1991 рр. у с. Прилісне під час навчання у період канікул, оскільки такий акт складений не посадовими особами органу місцевого самоврядування, а сусідами, лише справжність підписів яких засвідчена керуючим справами виконкому сільської ради, та у цьому акті не відображено відомості про проживання чоловіка позивачки (а. с. 15).

Отже, з урахуванням періоду, який визнається відповідачами (тобто, з 26.04.1986 по 31.08.1986 до моменту початку навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, та з 15.08.1991 з моменту працевлаштування в Прилісненській середній школі по 31.12.1992, що становить 1 рік 8 місяців 23 дні) та за умови зарахування до періоду проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в с. Прилісне Маневицького району до 01.01.1993 канікулярного періоду під час навчання два тижні та один місяць (липень) 1987 року, два тижні 1988 року (під час реєстрації місця проживання ) та два місяці (липень, серпень) 1988 року, два тижні та один місяць (серпень) 1989 року (без реєстрації місця проживання), суд дійшов висновку про те, що позивач станом на 01.01.1993 прожила та відпрацювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а. с. 21), тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993, становить менше двох років.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 16.09.2022 № 03, яке було прийняте ГУ ПФУ в Одеській області відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, за принципом екстериторіальності.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, враховуючи також, що позивач фактично оскаржує рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03 про відмову у призначенні пенсії, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправними дій та скасування рішення належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

На думку суду, оскільки за приписами Порядку № 22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Одеській області при розгляді заяви позивача від 08.09.2022 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення, станом на 01.01.1993 становить менше двох років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням.

Проте, у позовній заяві позивач стверджує, що з 26.04.1986 по 31.05.1996 постійно проживала і працювала в с. Прилісне Камінь-Каширського (колишнього Маневицького) району Волинської області 7 років 6 місяців 31 день, а тому за кожен рік постійного проживання і постійного працевлаштування додатково зменшується пенсійний вік на рік, але не більше 9 років; враховуючи, що позивачу виповнилося 52 роки, тому, на думку позивача, її пенсійний вік підлягає зменшенню на 8 років, що дає як особі, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 8 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 08.09.2022 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (про зобов`язання провести призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з 13.10.2021).

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 16.09.2022 № 03, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 496,20 грн, сплачений в розмірі 992,40 грн квитанцією від 11.10.2022 № (а. с. 5, 26).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 16 вересня 2022 року № 03.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) від 08 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ідентифікаційний код 20987385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх