Справа № 520/1400/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 р. Справа № 520/1400/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 (головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В.) по справі № 520/1400/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №3386/ІПК/99-00-04-03-03-09 від 09.09.2021;

- зобов`язати ДПС України надати нову індивідуальну податкову консультацію з питань, поставлених у зверненні ОСОБА_1 від 15.04.2021, з урахуванням висновків Харківського окружного адміністративного суду.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з висновками індивідуальної податкової консультації від 09.09.2021, яка, на думку позивача, суперечить нормам податкового законодавства України та міжнародним зобов`язанням України, згідно з Конвенцією між Урядом України та Урядом Латвійської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію №3386/ІПК/99-00-04-03-03-09 від 09.09.2021.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

ДПС України (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач виконав вимоги статті 52 ПК України та надав позивачу податкову консультацію, яка містить необхідну інформацію і надає відповідь на зазначеному у зверненні питанні.

Зокрема, вважає, що відповідно до положень статті 24 Конвенції, якщо фізична особа - резидент України отримує з Латвійської Республіки дохід, з якого за законодавством цієї країни був утриманий відповідний податок, при визначенні податкових зобов`язань такої особи в Україні (в частині податку на доходи фізичних осіб) повинен враховуватись податок, сплачений у Латвійській Республіці, а саме прибутковий податок з громадян. Оскільки податок на доходи підприємств сплачується юридичною особою - резидентом Латвійської Республіки, а не фізичною особою, то підстав для врахування зазначеного податку при розрахунку податкових зобов`язань платників податку на доходи фізичних осіб - резидентів України немає.

Зауважує, що до переліку податків, на які поширюється Конвенція, не віднесено військовий збір. Крім того, нормами ПК України також не передбачено зменшення податкового зобов`язання з військового збору на суму податків, сплачених за кордоном.

Враховуючи вищезазначене, вказує, що спірна податкова консультація не суперечить нормам ПК України, отже не є протиправною, та не може бути скасованою, що не враховано судом першої інстанції.

Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги, що податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а також не має сили нормативно-правового акту та не створює і не припиняє прав чи обов`язків особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону, а відтак визнання недійсною та скасування індивідуальної податкової консультації не може бути предметом оскарження в адміністративному судочинстві.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 15.04.2021 ОСОБА_1 направив до ДПС України звернення про надання індивідуальної податкової консультації, в якому просив надати чітку та вмотивовану відповідь та рекомендації з наступних питань:

1. Чи зараховується відповідно до пунктів 13.4 і 13.5 статті 13 Податкового кодексу України сума податку на доход підприємств, що сплачується компанією-резидентом Латвійської Республіки за межами України, базою оподаткування якого є дивіденди, виплачені фізичній особі-резиденту України, під час розрахунку податків та зборів в Україні вказаною і фізичною особою-резидентом України за умови наявності довідки від державного органу Латвійської Республіки, уповноваженого справляти податок на доходи підприємств, про суму сплаченого податку та про базу та/або об`єкт оподаткування?

2. Чи підлягає відповідно до підпункту 170.11.2 пункту 170.11. статті 170 Податкового кодексу України зменшенню сума річного податкового зобов`язання фізичної особи- резидента України на суму сплаченого в Латвійській Республіці податку на доход підприємств, який був сплачений компанією-резидентом Латвійської Республіки з дивідендів, що виплачуються на користь такої фізичної особи-резидента України? (а.с. 10-13).

09.09.2021 ДПС України видала позивачу індивідуальну податкову консультацію за вихідним № 3386/ІПК/99-00-04-03-03-09, в якій зазначила, зокрема, наступне: Відповідно до положень ст. 24 Конвенції, якщо фізична особа - резидент України отримує з Латвійської Республіки дохід, з якого за законодавством цієї країни був утриманий відповідний податок, при визначенні податкових зобов`язань такої особи в Україні (в частині податку на доходи фізичних осіб) повинен враховуватись податок, сплачений у Латвійській Республіці, а саме прибутковий податок з громадян. Оскільки податок на доходи підприємств сплачується юридичною особою - резидентом Латвійської Республіки, а не фізичною особою, то підстав для врахування зазначеного податку при розрахунку податкових зобов`язань платників податку на доходи фізичних осіб - резидентів України немає. При цьому сума латвійського податку не може перевищувати суму податку, розраховану відповідно до законодавства України.

Суть положень ст. 24 Конвенції повністю відповідає суті положень ст. 13 «Усунення подвійного оподаткування» Кодексу щодо порядку врахування податків, сплачених за межами України, при визначенні бази оподаткування платників податків - резидентів України та відповідних положень розділу IV Кодексу щодо правил зарахування податку з іноземного доходу, сплаченого за межами України, при розрахунку податкових зобов`язань платників податку на доходи фізичних осіб - резидентів України.

До переліку податків, на які поширюється Конвенція, не віднесено військовий збір. Крім того, нормами Кодексу також не передбачено зменшення податкового зобов`язання з військового збору на суму податків, сплачених за кордоном (а.с. 16-18).

Позивач вважаючи, що вказана консультація не відповідає вимогам законодавства, а також відповідачем не надано відповіді на всі поставлені питання, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача, викладені в індивідуальній податковій консультації №3386/ІПК/99-00-04-03-03-09 від 09.09.2021 суперечать положенням Податкового кодексу України та Конвенції про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 21.11.1995, що свідчить про її протиправність.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пп. 14.1.1721 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова консультація роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з пунктами 52.1 - 52.2 ст. 52 ПК України, за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (п. 52.3 ст. 52 ПК України).

Таким чином, одним із обов`язкових елементів індивідуальної податкової консультації є висновок з питань практичного використання норм податкового законодавства.

За приписами п. 53.2 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні положення закріплені п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, яким передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищезазначених норм можна зробити висновок про те, що Податковим кодексом України чітко врегульовано правовий статус податкової консультації як акта індивідуальної дії, який, з огляду на вищенаведені норми процесуального законодавства, може бути предметом судового оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта щодо неможливості оскарження податкової консультації, оскільки така не породжує для відповідних суб`єктів настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на їхні права та обов`язки, а також, не є обов`язковою для виконання спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.

Як вже зазначалось, податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 ст. 52 ПК України).

Отже, індивідуальна податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо):

1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності;

2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана;

3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування;

4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Виходячи із змісту положень наведених вище норм ПК України, обов`язковими складовими письмової податкової консультації є:

- опис питань, що порушуються платником податків;

- обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків;

- висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22 жовтня 2019 року по справі №520/10111/18.

Висновок суду за результатами розгляду позову платника податків про визнання протиправною та скасування податкової консультації повинен стосуватися застосування правової норми, щодо якого надано податкову консультацію, а безпосередньо у цій справі - застосування норми пунктів 13.4, 13.5 ст. 13, пп. 170.11.2, п. 170.11, ст. 170 Податкового кодексу України.

Підпунктом 163.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам (п.п 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пунктів 13.4, 13.5 ст. 13 ПК України доходи, отримані фізичною особою - резидентом з джерел походження за межами України, включаються до складу загального річного оподаткованого доходу, крім доходів, що не підлягають оподаткуванню в Україні відповідно до положень цього Кодексу чи міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, платник зобов`язаний отримати від державного органу країни, де отримується такий дохід (прибуток), уповноваженого справляти такий податок, довідку про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об`єкт оподаткування. Зазначена довідка підлягає легалізації у відповідній країні, відповідній закордонній дипломатичній установі України, якщо інше не передбачено чинними міжнародними договорами України.

Оподаткування іноземних доходів встановлено п. 170.11 ст. 170 ПК України.

Так, пп. 170.11.1 п.170.11 ст.170 ПК України передбачено, що у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу, крім доходів, визначених підпунктом 167.5.4 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу, що оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 167.5.4 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу, крім прибутку від операцій з інвестиційними активами, що оподатковується в порядку, визначеному пунктом 170.2 статті 170 цього Кодексу, та крім прибутку контрольованих іноземних компаній, що оподатковується в порядку, визначеному пунктом 170.13 цієї статті.

Згідно пп. 170.11.2. п. 170.11 ст. 170 ПК України у разі якщо згідно з нормами міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, платник податку може зменшити суму річного податкового зобов`язання на суму податків, сплачених за кордоном, він визначає суму такого зменшення за зазначеними підставами у річній податковій декларації.

У разі відсутності в платника податку підтверджуючих документів щодо суми отриманого ним доходу з іноземних джерел та суми сплаченого ним податку в іноземній юрисдикції, оформлених відповідно до статті 13 цього Кодексу, такий платник зобов`язаний подати до контролюючого органу за своєю податковою адресою заяву про перенесення строку подання податкової декларації до 31 грудня року, наступного за звітним. У разі неподання в установлений строк податкової декларації платник податків несе відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами.

Також, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору (п. 3.2 ст. 3 ПК України).

Так, між Урядом України і Урядом Латвійської Республіки укладена Конвенція про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 21.11.1995, ратифікована Законом № 331/96-ВР від 12.07.1996 та яка набрала чинності 21.11.1996 року (далі Конвенція).

Частина 3 ст. 2 Конвенції передбачає, що положення Конвенції, поміж іншого, поширюються на прибутковий податок з громадян (в Україні) та на податок на доходи підприємств (в Латвії). Крім того, положенням частини 4 статті 2 Конвенції передбачено, що Конвенція застосовується також до будь-яких ідентичних або подібних по суті податків, які стягуються однією з Договірних Держав після дати підписання цієї Конвенції, в доповнення до або замість існуючих податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом Договірної Держави, резиденту другої Договірної Держав, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.

Відповідно до ст. 24 Конвенції передбачено процедуру усунення подвійного оподаткування, зокрема: а) з урахуванням положень законодавства України, що стосується звільнення податку, сплаченого на території за межами України (які не будуть суперечити головним принципам цього пункту), на латвійський податок, сплачуваний за законодавством Латвії, та відповідно до цієї Конвенції прямо або шляхом вирахування з прибутку, доходів або майна, що підлягає оподаткуванню, із джерел в Латвії, буде робитись знижка у вигляді кредиту проти будь-якого українського податку, обчислюваного стосовно того ж прибутку, доходу або майна, стосовно яких обчислюється латвійський податок. Ці вирахування в будь-якому випадку не повинні перевищувати тієї частини податку з доходу або майна, як було підраховано до надання вирахування, яка стосується доходу або майна, які можуть оподатковуватись у Латвії, залежно від обставин; b) якщо до будь-якого положення Конвенції одержуваний доход або майно резидента України звільнено від податку в Україні, незважаючи на це, при підрахунку суми оподаткування на частину доходу або майна цього резидента, що залишилась, можуть бути взяті до уваги звільнений доход або майно. Для цілей пунктів цієї статті прибуток, доход і майно, що належать резиденту Договірної Держави, які можуть оподатковуватись у другій Договірній Державі відповідно до цієї Конвенції, будуть вважатись такими, що виникають із джерел у цій другій Договірній Державі.

Системний аналіз наведених положень Конвенції, статті 13 та пп. 170.11.2 п. 170.11. ст. 170 ПК України, передбачає, що для застосування зменшення суми річного податкового зобов`язання платника податків-фізичної особи на суму податків, сплачених за кордоном (використання знижки у вигляді кредиту проти податку на доходи фізичних осіб) необхідною умовою є те, щоб податок за законодавством Латвійської Республіки був сплачений (зокрема шляхом вирахування з доходу) з того ж доходу платника податків, який підлягає оподаткуванню і за законодавством України.

Наявності будь-яких додаткових умов як, наприклад, ідентичність, подібність суті податків тощо, ані положення Конвенції, ані положення Податкового кодексу України, не вимагають.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ст. 24 Конвенції не містить жодних посилань на вид податку, що підлягає зарахуванню, при цьому, прямо передбачає, що знижка у вигляді кредиту буде робитись проти будь-якого українського податку, обчислюваного стосовно того ж прибутку, доходу або майна, стосовно яких обчислюються латвійський податок.

Також, відповідно до п. 13.5. статті 13 ПК України для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, платник зобов`язаний отримати від державного органу країни, де отримується такий дохід (прибуток), уповноваженого справляти такий податок, довідку про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об`єкт оподаткування. Тобто для зарахування сплачених за межами України податків під час розрахунку податків та зборів в Україні, визначальними критеріями (показниками) є саме сума сплаченого податку та база/об`єкт оподаткування, а не платник податку чи вид податку, сплачений за межами України.

Зазначене, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні податкових зобов`язань фізичної особи-резидента України (в частині податку на доходи фізичних осіб) повинен враховуватись податок, сплачений у Латвійській Республіці, а саме прибутковий податок з громадян, а також щодо відсутності підстав для врахування податку на доходи підприємств, що сплачується юридичною особою - резидентом Латвійської Республіки при розрахунку податкових зобов`язань платників податку на доходи фізичних осіб - резидентів України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що висновки, які містяться в індивідуальній податковій консультації суперечать положенням ПК України та Конвенції.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності свого рішення належним чином не довів.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті спірної податкової консультації діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 по справі № 520/1400/22 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова