Справа № 160/12074/22
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12074/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року (суддя Кальник В.В., м. Дніпро) у справі № 160/12074/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

06 серпня 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №61 від 19.07.2022 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, направлене йому повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-010221-8/73509 від 19.07.2022;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 18.03.2001 по 15.07.2002 в Будівельно-монтажному поїзді №639 Державного підприємства «Придніпровська залізниця» за Списком №2;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 починаючи з 03.07.2021;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити позивачу недоотриману суму пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 03.07.2021.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №61 від 19.07.2022;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 позивачу період роботи з 18.03.2001 по 15.07.2002 в Будівельно-монтажному поїзді № 639 Державного підприємства «Придніпровська залізниця»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішенням суду також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви, у розмірі 496,20 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закону №1788-XII) та Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Відсутність підтвердження згаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Згідно наданих позивачем документів, зокрема, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.06.2022 №17/ВК ОСОБА_1 працював повний робочий день в БМП №639 ДП Придніпровська залізниця: з 16.11.1998 по 31.12.2004 - майстром будівельним на будівельному майданчику 1 та виконував роботи по будівництву нових будівель, що передбачено Списком №2 Розділ ХХVІІ позиція 419 Постанови КМУ від 11.03.1994 №162 та Списком №2 Розділ ХХХVІІ позиція 276 Постанови КМУ від 16.01.2003 №36. Атестація робочого місця майстра будівельного проведена у 1996 році (Наказ №58 від 18.03.1996), у 2002 році (Наказ №200 від 16.07.2002). За період з 18.03.2001 по 15.07.2002 атестація робочого місця в Будівельно-монтажному поїзді №639 не проводилася. З 01.01.2005 робоче місце не є пільговим, так як у Криворізькому будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні атестація робочого місця за професією майстер будівельний не проводилась.

Враховуючи наведене та відповідно до приписів наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць по підприємству, на якому працював позивач, період з 18.03.2001 по 15.07.2002 не може бути зарахований до пільгового стажу роботи по Списку №2.

Правова позиція щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу роботи у разі відсутності документів, які підтверджують проведення адміністрацією підприємства атестації робочих місць, викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №607/2864/15-а та у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №159/5032/16-а.

Враховуючи надані позивачем документи та, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, розмір видатків позивача за надання професійної правничої допомоги в розмірі 8150,00 гри. є необґрунтованим та безпідставним. Скаржник також посилається на відсутність обґрунтованих підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Від позивача та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзиви на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області до апеляційного суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивач долучив документи, а саме: трудову книжку на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 , копію наказу «Про прийом на роботу до БМП № 639 Державного підприємства «Придніпровська залізниця» № 107 від 16.11.1998; копії наказів «Про затвердження Переліку робочих місць виробництв професій посад з пільговим пенсійним забезпеченням робітників БМП-639, складений згідно з діючими нормативними документами і результатами атестації робочих місць та умовам праці» № 58 від 18.03.1993 та № 200 від 16.07.2002; додатки до наказів з переліком робочих місць, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2; копію довідки Виробничого структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Укразалізниця» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.06.2022 № 17/ВК; копію листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.08.2021 з питань підтвердження пільгового стажу роботи, копію рішення комісії при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про підтвердження пільгового стажу за Списком № 2 від 12.08.2021; довідку про те, що Виробничий структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Укразалізниця» (далі - ВСП «ДДФ ЦБМРЕБ» AT «Укрзалізниця») є правонаступником будівельно-монтажного поїзду № 639 Державного підприємства «Придніпровська залізниця»; копію рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.02.2022 у справі № 214/8811/21 про встановлення факту належності ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 08.06.1984.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №61 від 19.07.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Відмова мотивована тим, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 31 рік 08 місяців 08 днів, на пільгових умовах - 05 років 04 місяці 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Право на призначення пенсії за віком заявник набуде за досягнення 60 років відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, тобто з 03.03.2024.

Листом від 19.07.2022 №0400-010221-8/73509 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погодившись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки:

- позивачем надані відповідачу усі необхідні документи, тому у відповідача не було підстав для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача періоду з 18.03.2001 по 15.07.2002;

- згідно постанови Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію;

- позовна вимога в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити позивачу недоотриману суму пенсії за віком на пільгових умовах за Списокм №2 з 03.07.2021 є передчасною, оскільки спочатку підлягає вирішенню питання права позивача на таку пенсію. Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи на час звернення до суду, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

В частині розподілу судових витрат на правову допомогу суд першої інстанції зазначив, що, враховуючи заперечення відповідачів та з огляду на принцип співмірності, напрацьовану правову позицію щодо аналогічних відносин Верховного Суду, а також виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті139 КАС України, пропорційними, співмірними і обґрунтованими є витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно доводів апеляційної скарги, період роботи позивача з 18.03.2001 по 15.07.2002 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 2, оскільки робоче місце позивача за цей період не було атестовано.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 114 Закону України № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах 2 і 2 цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині 4 цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року визначено право на пільгове пенсійне забезпечення особам, які мають на день введення в дію цього Закону (на 1 січня 1992 року) стаж на роботах, що давали право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 №383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до довідки Виробничого структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Укразалізниця» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.06.2022 № 17/ВК, позивач у період з 18.03.2001 по 15.07.2002 працював майстром будівельним. Атестація робочого місця позивача у цей період не проводилася.

Разом з тим, вказана посада була передбачена Списками №2, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 та постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36. Атестація робочого місця позивача була проведена у 1996 році (наказ №58 від 18.03.1996) та у 2002 році (наказ №16.07.2002) (а.с. 11). Вказані обставини скаржник у справі не заперечує.

Отже, у період роботи з 18.03.2001 по 15.07.2002 робоче місце позивача було передбачене Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, умови та характер праці позивача за вказаною посадою не змінилися, проте, атестацію робочого місця не було проведено з вини підприємства.

Колегія суддів зазначає, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім того, згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 18.03.2001 по 15.07.2002 в Будівельно-монтажному поїзді №639 Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Відповідно до доводів апеляційної скарги скаржник також не погоджується із розміром судових витрат позивача на оплату правничої допомоги в сумі 8150 грн., заявлених позивачем для відшкодування, та у розмірі 1000,00 грн., які згідно висновку рішення суду першої інстанції підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Колегія суддів зазначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 150,00 грн. позивачем до суду подано: договір про надання правової допомоги від 20.07.2022 №ФО-200721; рахунок-фактура №1 від 20.07.2022, в якому зазначений перелік робіт - зустріч з клієнтом у вартості 2000,00 грн. (4 години), юридична консультація - 1000,00 грн. (2 години), опрацювання судової практики - 1000,00 грн. (2 години), складання позовної заяви - 3150,00 грн. (2 години), досудова підготовка справи - 1000,00 грн. (2 години); акт виконаних робіт від 04.08.2022; копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №4799, ордер серії АЕ №1146564; квитанцію № від 21.07.2022 на суму 8 150,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на зустріч з клієнтом, надання консультації, а також на досудову підготовку справи, не є витратами, що підлягають окремому відшкодуванню, оскільки охоплюються витратами на підготовку та подання позовної заяви до суду.

Також, враховуючи те, що адміністративна справа належить до категорії незначної складності та, зважаючи на характер спірних правовідносин, та перелік наданих послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені судові витрати позивача на оплату професійної правничої правової допомоги в розмірі 8150,00 грн. не є співмірними складності справи та підлягають зменшенню до 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, з огляду на зміст ч. 1 ст. 308 КАС України, в іншій частині рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 160/12074/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко