Справа № 460/16038/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2023 року м. Рівне №460/16038/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської обласної прокуратури
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням в розмірі 8718,68 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з 25.10.2021 її звільнено із займаної посади прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області згідно з наказом №1124-к від 23.10.2021 та проведено розрахунок. Однак повідомлено, що відповідачем не виплачено їй вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст.44 КЗпП України, у зв`язку з чим відповідачем як роботодавцем порушено її права та інтереси. З огляду на наведене, вважає дії відповідача протиправними та такими, що вчинені всупереч чинному законодавству, а тому просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 01.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що зважаючи на те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених законом, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, то позивач не набула права на її отримання. За таких обставин, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

На адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач заперечив доводи відповідача, наведені у відзив, та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Ухвалою суду від 05.04.2022 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №460/15890/21.

Ухвалою суду від 24.11.2022 провадження у справі поновлено.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

23.11.2021 згідно з наказом керівника обласної прокуратури №1124к від 23.10.2021 ОСОБА_1 з 25.10.2021 звільнено з посади прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області за рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації згідно підпункту 2 частини першої пункту 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX.

Зміст вказаного наказу свідчить, що відділу фінансування та бухгалтерського обліку Рівненської обласної прокуратури доручено провести остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 12.02.2021 по 25.10.2021 в кількості 11 календарних днів.

Поряд з цим, позивач стверджує про неповний розрахунок з ним під час звільнення, а саме: відповідач не виплатив належну позивачу вихідну допомогу.

Не погодившись бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон України «Про прокуратуру».

Пунктом 9 ч.1 ст.51 Закону Україні "Про прокуратуру" визначено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно із пп.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі в прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 (в редакції чинній на час прийняття наказу, яким було звільнено позивача, далі - Закон №113-ІХ) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч. 1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Даним Законом №113-ІХ, крім іншого статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною 5, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п.9 ч.1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Згідно з ст.1 Кодексу законів про працю Україні (далі - КЗпП України) Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

За приписами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Законом №113-IX від 19.09.2019 стаття 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, за змістом якої особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, ст.ст.42, 42-1, ч.ч.1, 2 і 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

У відзиві на позов відповідач наголошує, що позивача було звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", однак, у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, що є відмінним від юридичного факту вказаного у ст.ст.40, 44 КЗпП України.

Такі доводи відповідача позивач оцінює критично та відхиляє як безпідставні, оскільки, п.9 ч.1 ст.51 Закону Україні "Про прокуратуру" визначає, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, однак за наявності конкретної підстави - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, що в наказі від 23.10.2021 чітко і вказано.

При цьому судом враховано, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року в справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 липня 2019 року в справі №804/406/16 та від 08 серпня 2019 року в справі №813/150/16.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією із таких гарантій є виплата працівникові, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівникові у випадках, передбачених законом, роботодавцем у колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору із незалежних від працівника обставин.

Приписами Закону України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Внесені Законом №113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Відтак, частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом із тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів, а отже не заборонено застосування приписів статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 22 липня 2021 року в справі №300/2000/20, від 12 серпня 2021 року в справі №420/4554/20, від 29.11.2021 у справі №480/6504/20.

Згідно п.2 ст.85 Закону України Закону України «Про прокуратуру» питання матеріально-побутового забезпечення та соціального захисту працівників органів прокуратури, не врегульовані цим Законом, визначаються Законом України "Про державну службу" та іншими законодавчими актами.

У відповідності до п.1 та 1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Відповідно до ч.4 ст.87 Закону України "Про державну службу", у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Поряд з цим, судом встановлено, що позивач вважаючи наказ про звільнення протиправним, оскаржила його в судовому порядку.

Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 у справі №460/15890/21, яке набрало законної сили 05.10.2022, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення №180 від 13.09.2021 П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки». Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Рівненської обласної прокуратури №1124к від 23.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на відповідній рівнозначній посаді прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області з 26.10.2021. Стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.10.2021 по 14.04.2022 у розмірі 48256 грн 88 коп.

Зазначено, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на відповідній рівнозначній посаді прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області з 26.10.2021 та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8718 грн 68 коп підлягає до негайного виконання.

Таким чином, на день ухвалення цього рішення, правовідносини між сторонами зазнали відповідних змін.

Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що скасування наказу про звільнення та поновлення позивача в органах прокуратури виключає виплату їй вихідної допомоги, адже звільнення фактично не відбулось та трудові відносини згідно з судовим рішення є продовженими з тієї ж дати, з якої її було звільнено. Перерви в трудових відносинах між ОСОБА_1 та Рівненською обласною прокуратурою не відбулось та на користь ОСОБА_1 стягнутий середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на те, що підстава для виплати вихідної допомоги, якою згідно закону, як описано вище, є факт звільнення працівника, оформлений наказом, наразі відпала, правові підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02 лютого 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненська обласна прокуратура (вул.16 Липня, буд. 52, м. Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 02910077)

Суддя У.М. Нор