Справа № 380/9751/22
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/9751/22 пров. № А/857/15669/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Обрізка І. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 380/9751/22 (головуючий суддя Чаплик І. Д., м. Львів, повний текст судового рішення складений 06.10.2022) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2022 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У від 11.11.2021.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що нарахований ОСОБА_1 борг є необгрунтованим, оскільки вона здійснювала підприємницьку діяльність у період з 19.04.2007 по 26.02.2020 і після припинення підприємницької діяльності у неї відсутній обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску. Контролюючим органом вже виносилася у 2019 податкова вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску, який було погашено в межах виконавчого провадження №58275183, а тому повторне нарахування боргу є неприпустимим. Після припинення підприємницької діяльності страхувальником ОСОБА_1 був роботодавець, який сплачував єдиний соціальний внесок із суми грошового забезпечення позивача у відповідних розмірах, що підтверджується довідкою про доходи та даними інформаційної системи податкового органу. Таким чином, ОСОБА_1 є застрахованою особою і єдиний внесок за неї регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як підприємцем.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області № Ф-2433-52У від 11.11.2021 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 30430,68 грн. Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем Головним управлінням ДПС у Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що за даними інформаційної системи з Електронного кабінету платника податків, ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваної вимоги (Ф-2433-52У від 11.11.2021) зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець. Законодавство розмежовує платників єдиного внеску на роботодавців та фізичних осіб-підприємців. Згідно з АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків станом на 11.11.2021 обліковується заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску в розмірі 30430,68 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної вимоги про нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 21.10.2013 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Львівській області. Дата взяття на облік як платника єдиного внеску 02.11.2011 (а.с. 6-7).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.02.2020 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за власним рішенням.

Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 11.11.2021, заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становить 30430,68 гривень. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2013 рік 1137,24 грн., за 2017 рік в сумі 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік 11016,72 грн. (а.с. 38).

11.11.2021 ГУ ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У, відповідно до якої ОСОБА_1 визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 30430,68 грн. (а.с. 37).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статті 1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 до платників єдиного внеску відносить також фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 1 частини 5 статті 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі по тексту - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами 3 та/або 4 пункту 3 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пп.1, 2 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у пп.3, 4, 6 п. 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом 1 п.4 р.VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Апеляційний суд зазначає, що сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог Закону №2464 за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, позивач зазначає, що у спірні періоди є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник.

Проте, апелянт наполягає на необхідності сплати єдиного внеску позивачем ще й як фізичною особою-підприємцем.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу, колегія суддів виходить з такого.

Дохід - це загальна кількість матеріальних цінностей, одержаних особою за певний проміжок часу.

Підприємницька діяльність за певних обставин може бути і збитковою, що виключає отримання особою доходу (прибутку).

Разом з цим, як дохід, так і збитки є результатом ведення такою особою підприємницької діяльності.

Але у спірних правовідносинах ОСОБА_1 підприємницьку діяльність у період, за який їй донараховано єдиний соціальний внесок, не здійснювала, а була найманим працівником та у вказаний період роботодавець сплачував за позивача всі податки, в тому числі і єдиний внесок, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 9, 10, 71-72, 73-76, 77-79, 82).

Так, відповідно до довідок від 17.08.2022 №С-00000002 та №00000004, ОСОБА_1 у період з 01.11.2010 по 31.08.2022 була застрахованою особою, найменування страхувальника ТзОВ «Стасенко та партнери».

Крім того, перебування ОСОБА_1 у вказаний період найманим працівником також підтверджується даними її трудової книжки (а.с. 45).

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

На підставі викладеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що роботодавець, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачував за нього, як страхувальник, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19; від 23.01.2020 у справі №480/4656/18; від 03.04.2020 у справі №140/642/19.

Крім того, слід зазначити, що ГУ ДПС у Львівській області вже було сформовано 08.11.2018 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У, відповідно до якої ОСОБА_1 визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 16956,78 грн.

Вказана сума заборгованості виникла за рахунок несплати позивачем єдиного внеску за 2013 рік 1137,24 грн., за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., за 2018 рік 7371,54 грн. (за І квартал - 2457,18 грн., за ІІ квартал - 2457,18 грн., за ІІІ квартал - 2457,18 грн.), тобто за періоди, які увійшли до оскаржуваної в даній справі вимоги.

Визначену згідно податкової вимоги від 08.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У суму заборгованості позивачем було погашено в межах виконавчого провадження №58275183, що підтверджується платіжним дорученням №341 від 13.02.2020, листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) за №59620 від 17.08.2022 та постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) від 12.03.2020 про закриття виконавчого провадження №58275183.

Даний факт також підтверджено і даними з інформаційної системи органу доходів і зборів, згідно яких заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) станом на 30.09.2022 становить 13473,90 грн. з урахуванням погашеної заборгованості у виконавчому провадженні №58275183.

Відтак, рішення суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 380/9751/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко