Справа № 460/662/22
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

02 лютого 2023 року

м. Київ

справа №460/662/22

адміністративне провадження № К/990/2863/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Рівненській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Управління Служби безпеки України в Рівненській області щодо відмови в оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нової довідки про грошове забезпечення для перерахунку йому пенсії з обов`язковим зазначенням в ній надбавки за особливості проходження військової служби, встановленої у розмірі 100% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

- зобов`язати відповідача оформити та направити до пенсійного органу таку довідку для перерахунку йому пенсії з 01 квітня 2019 року (у відповідності до форми, визначеної в Додатку 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) №45 від 13 лютого 2008 року та постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з визначенням в ній додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах, а саме : надбавки за вислугу років в розмірі 50% (посадового окладу та окладу за військовим званням), надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 100% (посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років), надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 20% (від посадового окладу),доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів в розмірі 20% (від посадового окладу) та премії в розмірі 10% (від посадового окладу).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Рівненській області задоволено.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року по справі №460/662/22 скасовано та прийнято постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління Служби безпеки України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга подана до Верховного Суду 18 січня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судового рішення, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої та підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.

На думку скаржника, при складанні довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 років відповідач безпідставно зменшив розмір надбавки за особливості проходження служби, зазначивши її у розмірі 71% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років замість максимально можливого розміру - 100%.

Скаржник вважає, що внутрішніми наказами Служби Безпеки України за 2018-2019 роки було штучно занижені розміри додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі і для військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, з метою створення умов для визначення в довідках зменшеного розміру грошового забезпечення для пенсіонерів СБУ.

Скаржник не погоджується з тим, що за внутрішніми наказами СБУ розміри певних додаткових видів грошового зобов`язання прив`язуються до посад, а не до осіб, які виконують певні посадові обов`язки. Таким чином, це нівелює оцінку повсякденної діяльності ведучих оперативних підрозділів СБУ та оперативних працівників, які безпосередньо організовують оперативно-розшукову діяльність по забезпеченню державної безпеки та постійно працюють з особами, залученими до оперативно-розшукової діяльності на конфіденційній основі.

Несправедливе визначення розмірів надбавок за особливості проходження служби для військових пенсіонерів станом на 05 березня 2019 року дає підстави стверджувати, що відповідач або невірно керується чинним законодавством та нормативно-правовими актами при оформленні довідок про грошове забезпечення військових пенсіонерів, або внутрішнє регулювання грошового забезпечення в структурах СБУ суперечать нормам Постанови №704.

Отже, рішення керівників державних органів про зміну розмірів надбавки за особливості проходження служби є внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер та не містять нормативно-правових приписів.

З цього приводу слід зазначити, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати, зокрема надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Право визначати порядок та умови виплати такої надбавки надано керівникам державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.

Оскільки підставою для надання довідки для перерахунку пенсії позивача стало рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року по справі №826/3858/18, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, для перерахунку пенсії слід брати за основу розміри грошового забезпечення діючого військовослужбовця за аналогічною посадою на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Право на перерахунок пенсії у позивача виникло 05 березня 2019 року, а тому за основу для визначення розміру його грошового забезпечення має бути взяте грошове забезпечення діючого військовослужбовця за аналогічною посадою станом на 05 березня 2019 року, що і було реалізовано шляхом видачі довідки про розмір грошового забезпечення №17/314 від 15 лютого 2021 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для виготовлення відповідачем оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 100% посадового окладу та з урахуванням окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

При цьому Суд звертає увагу, що доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до незгоди позивача з порядком визначення розміру надбавки за особливості проходження служби, який встановлюється внутрішнім наказом Управління Служби безпеки України, тобто по суті позивач не згодний з наказами Служби безпеки України, що, в свою чергу, виходить за межі позовних вимог та відповідно касаційного перегляду.

Також в контексті вказаного скаржник посилається на незастосування судом апеляційної інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 592/5164/16-а, та зазначає про недопустимість застосування внутрішньо відомчих наказів державних органів для визначення розмірів грошового забезпечення, пов`язаного з перерахунком пенсій, призначених за Законом №2262-ХІІ, так як вони носять індивідуальний та тимчасовий характер.

Проте колегія суддів критично оцінює такі доводи скаржника з огляду на наступне.

Так, у справі № 592/5164/16-а спірні правовідносини виникли у зв`язку з нарахуванням військовослужбовцям щомісячної премії в розмірі 90 % посадового окладу на підставі наказів Міністра оборони України від 28 січня 2011 року № 50 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2011 рік» та від 25 червня 2011року № 355 «Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 28 січня 2011 року № 50», а тому позивач вважав, що має право на перерахунок пенсії з урахуванням зазначеної премії, однак відповідач при проведенні перерахунку його пенсії врахував розмір премії 10 %.

У рамках зазначеної справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «премія, яку позивач просив врахувати для обчислення нового розміру пенсії, має тимчасовий характер. Виплата такої премії дозволена за наявності підстав тільки в межах видатків, передбачених у кошторисі Міністерства оборони України для грошового забезпечення військовослужбовців у 2011 році.

При цьому розмір такої премії для конкретного військовослужбовця заздалегідь не є фіксованим, а здебільшого залежить від якості та особливостей проходження ним військової служби.

Наведене свідчить, що накази Міністра оборони України № 50 та 355, якими встановлювався розмір премії для військовослужбовців у 2011 році, є відомчими, внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер, не містять нормативно-правових приписів та не породжують будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсії. Встановлені зазначеними наказами премії не можуть розповсюджуватися на колишніх військовослужбовців».

Отже, у справі № 592/5164/16-а Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання: чи є нарахування премії позивачу підставою для перерахунку його пенсії з урахуванням зазначеної премії відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому у справі, що розглядається, спірним є визначення розміру додаткового виду грошового забезпечення, а саме надбавки за особливості проходження служби, в довідці про грошове забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05 березня 2019 року відповідно до Постанови №704.

Таким чином, правовідносини у справах № 592/5164/16-а та № 460/662/22 не є подібними, а тому посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 592/5164/16-а Верховний Суд вважає необґрунтованими та не бере до уваги.

Також Суд вважає нерелевантними покликання касаційної скарги на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року у справі №21-248а14 та від 31 березня 2015 року у справі №21-101а15, що премія, встановлена наказами Міністра оборони України № 50 та 355 носить індивідуальний характер і залежить від результатів служби конкретного військовослужбовця, індивідуальні заслуги якого не можуть бути розповсюджені на осіб, що перебували на цій посаді в попередні роки, а тому встановлення такої премії не є підставою для перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 2262-ХІІ.

Посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 Суд відхиляє, оскільки такі були викладені щодо нескладення довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 1 березня 2018 року, відповідно до Постанови № 704 для перерахунку та виплати пенсії з 1 січня 2018 року. При цьому вказана постанова не містить висновків, які стосуються визначення розміру надбавки за особливості проходження служби.

Стосовно доводів касаційної скарги в частині порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права слід зазначити про таке.

Так, скаржник зазначає, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року ухвалена дещо іншим складом колегії суду: суддею-доповідачем ОСОБА_2 та суддями Носом С.П., Шевчук С,М., ніж тим, який було призначено для розгляду апеляційної скарги вперше, а саме суддею-доповідачем ОСОБА_2 та суддями Носом С.П., Обрізко І.М.

З приводу відводу чи самовідводу судді Шевчук С.М. відсутні будь-які відомості в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також в оскаржуваній постанові відсутні відомості про підстави та обставини залучення до складу колегії суддів, визначеної для розгляду справи №460/662/22, судді Обрізко І.М.

Тому скаржник в діях суду апеляційної інстанції з приводу невмотивованої заміни складу колегії суду вбачає порушення процесуального права.

Однак Суд зауважує, що доводи касаційної скарги в цій частині не містять обґрунтувань, які норми процесуального права було порушено судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови.

Разом з тим, як вбачається зі звіту про автоматизований розподіл від 21 грудня 2022 року по справі № 460/662/22 на сайті Судової влади України в розділі «Стан розгляду справ», суддю Шевчук С.М. замінено у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, автоматизованою системою членом колегії суддів обрано суддю Обрізка І.М.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вони носять загальний характер, який притаманний кожній аналогічній справі.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. За відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України посилання скаржника на винятковість справи не може бути визнана Судом прийнятною.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя Т.Г. Стрелець