Справа № 480/7381/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
31 січня 2023 року Справа № 480/7381/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у зменшеному розмірі;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ НОМЕР_3 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з врахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 10.11.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/7381/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 122, 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та надати докази поважності причин пропуску такого строку.
Розглянувши вказане клопотання позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Чинним процесуальним законодавством визначено, що реалізувати своє право на звернення до суду за захистом порушених прав можливо лише в межах визначеного законом строку.
Відповідно до частини першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, суд зазначає, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.
Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.
Зокрема, відповідно до ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022 працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст.116), минуло не більше одного року (ст.234 Кодексу законів про працю України).
Згідно з ст.234 Кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст.116), минуло не більше одного року.
Судом встановлено, що предметом позову є неналежне нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.
Обґрунтовуючи своє клопотання про поновлення строк позивач зокрема посилається на те, що він після звільнення зі служби (листопад 2020 року) не отримував жодних розрахункових документів, а лише від колишніх колег дізнався, що військовою частиною йому нараховано та виплачено індексацію у зменшеному розмірі. 10.08.2022 позивач звернувся з запитом до НОМЕР_4 прикордонного загону щодо надання інформації стосовно базового місяці нарахування індексації. 28.08.2022 позивачу надійшла відповідь разом з витягом з розрахуноково платіжної відомості за грудень 2020 року.
Щодо обставин, на які посилається позивач, суд зазначає наступне:
Згідно частиною першою статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII, з наступними змінами та доповненнями, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Як передбачено частиною першою статті 2 цього ж Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 20.11.2019 у справі №620/1892/19, від 05.02.2020 у справі №825/565/17, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.
Підсумовуючи викладене, про порушення права щодо належного нарахування та виплати індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 позивач повинен був дізнатися (не був позбавлений можливості та права дізнатися) з наступного дня після отримання ним непроіндексованого місячного грошового забезпечення.
Зміст наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.11.2020 №498-ОС, який додано позивачем до позовної заяви, вказує на те, що відносини публічної служби у позивача припинились 28.11.2020 і з цього часу грошове забезпечення йому не нараховувалось.
Оскільки за вирішенням даного спору позивач звернувся 03.11.2022, суд констатує, що ним пропущений тримісячний строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України.
Суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зазначити, що необізнаність позивача не є такою причиною. Позивач не був позбавлений можливості раніше отримати інформацію про наявність у нього права на нарахування та виплату такої індексації.
В свою чергу, позивач звернувся з вказаним позовом лише 03.11.2022, тобто з пропуском строку звернення до суду.
Той факт, що на своє звернення позивач отримав відповідь 28.08.2022 та переконався, що у спірний період (2015 - 2018 роки) індексація грошового забезпечення йому виплачена без урахування базового місяця січень 2008 року, не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав (вважав до цільне) вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.
В даному випадку, необізнаність позивача про складові грошового забезпечення, які йому виплачені під час проходження служби, свідчить лише про його пасивну поведінку та байдужість до власних прав та обов`язків, за наявності об`єктивної можливості дізнатися про складові грошового забезпечення які йому виплачувались, їх розмір та підстави виплати або невиплати.
Таким чином, наведені позивачем вказані обставини не можуть бути підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки не є такими, що не залежали від волевиявлення позивача.
Так, зокрема, вказані постанови Верховного Суду були ухвалені у справах, в яких вивчалося питання щодо неможливості залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку.
Водночас, у справі що розглядається позивачу була надана можливість заявити клопотання про поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву було залишено без руху.
Також, в обґрунтування клопотання про поновлення строку позивач зазначає про те, що до суду про захист своїх прав він звернувся в шестимісячний строк.
Разом з цим суд зазначає, що з 19.07.2022 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" введена норма щодо застосування строків звернення до суду з вимогами щодо заробітної плати.
Як вже зазначалось вище, у зв`язку із набранням чинності 19.07.2022 таких змін, до вимог про стягнення оплати праці почали застосовуватись строки звернення за судовим захистом. Прикінцеві та перехідні положення не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.
Застосування цієї норми здійснюється судом в момент розгляду питання про дотримання строку звернення. Ця норма є процесуальною. А відповідно суд повинен застосовувати ту процесуальну норму, яка є чинною на момент вчинення відповідної процесуальної дії.
Тому до правовідносин позивача, що склалися з приводу нарахування індексації на його грошове утримання, суд застосовує чинну процесуальну норму, що діє з 19.07.2022.
Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що на учасників справи покладається обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку для звернення з позовом до суду.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позову до суду здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права для звернення до суду з позовною заявою.
При цьому позивачем не було надано до суду жодних доказів неможливості подання даної позовної заяви до суду протягом трьох місяців з дня внесення змін до КЗпП України.
Суд, розглянувши доводи поданого позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, оцінивши надані в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду докази, вважає наведені позивачем причини не поважними.
Відтак, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до Сумського окружного адміністративного суду з даним позовом в установлені діючим на час звернення позивача до суду строки.
Враховуючи положення частини 1 статті 121 КАС України, а також не надання позивачем належних доказів поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску позивачем такого строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладені вище обставини, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Керуючись ст. ст. 240, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним позовом - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя О.М. Кунець