Справа № 640/8048/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8048/22 Суддя першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у м. Києві, генерала поліції третього рангу Івана Вигівського, № 673 о/с від 25.04.2022, щодо особового складу, про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати звільнення ОСОБА_1 із служби з поліції незаконним;

- зобов`язати начальника ГУ НП у м. Києві поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві;

- стягнути з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки встановлені обставини підтверджують порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, що виразилося у неприбутті на службу в умовах воєнного стану, то оскаржуваний наказ скасуванню не підлягає, як і не підлягають задоволенню як похідні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, судом не було повно з`ясовано всі фактичні обставини справи, оскільки залишено поза увагою характеристику особи ОСОБА_1 , відсутність останнього на службі з поважних причин, а також перебування на зв`язку з керівниками Оболонського УП ГУ НП у м. Києві упродовж всього періоду тимчасової непрацездатності, по-друге, судом не враховано порушення ГУ НП у м. Києві порядку і процедури як призначення так і проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , а також неправильно встановлено правову природу стройових записок, по-третє, судом не надано оцінку доводам Позивача про невидачу останньому трудової книжки та військового квитка у день звільнення, по-четверте, суд помилково вважав встановленими факти нескладення стройових записок у період до 30.03.2022, а також незабезпечення реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції в Оболонському УП ГУ НП у м. Києві, по-п`яте, судом не враховано, що Відповідачем не обґрунтовано обрання саме такого виду дисциплінарного стягнення, по-шосте, судом безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18.01.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наголошує на правильності встановлених судом першої інстанції обставин справи та відповідності висновків службового розслідування вимогам чинного законодавства. Зауважує, що службове розслідування та притягнення ОСОБА_1 здійснювалося у межах повноважень та у спосіб, визначені чинними нормами права. Підкреслює, що факт відсутності на службі Позивача підтверджується належними і допустимими доказами, а надана останнім довідка від сімейного лікаря від 30.03.2022 не спростовує відсутності його на службі без поважних причин з 26.03.2022. Стверджує, що Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» працювало як у робочі, так й у вихідні дні, однак для отримання медичної допомоги ОСОБА_1 до неї не звертався. Звертає увагу на неналежності в якості доказів наданих Позивачем копій стройових записок за період з 27.03.2022 по 29.03.2022, оскільки останні жодним чином не засвідчені, а згідно довідки Оболонського УП ГУ НП у м. Києві у період з 26.03.2022 по 29.03.2022 стройові записки були відсутні для збереження конфіденційності інформації. Зазначає, що з 24.02.2022 по 31.03.2022 в Оболонському УП ГУ НП у м. Києві не здійснювалася з технічних причин реєстрація та облік документів. Вказує, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції не потребує обґрунтування роботодавцем неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Підкреслює, що трудова книжка не була видана Позивачу з підстав відсутності доступу до неї у певний період. Окремо зауважує, що положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на діяльність ГУ НП у м. Києві не поширюється.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.02.2023.

У судовому засіданні Позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з серпня 1999 року по вересень 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з вересня 2015 року по червень 2018 року - в органах прокуратури України, з травня 2019 року - в органах Національної поліції, а з 21.12.2019 - на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (т. 1 а.с. 15-17).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 22.04.2022 №261 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 8 ч. 3 ст. 1 розд. І Дисциплінарного статуту Національної поліції до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (т. 1 а.с. 13).

Наказом ГУ ПН у м. Києві від 25.04.2022 №673 о/с «Щодо особового складу» звільнено 04.05.2022 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2), оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (т. 1 а.с. 11).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що на підставі доповідної записки від 30.03.2022 начальника Оболонського УП ГУ НП у м. Києві (т. 1 а.с. 51) відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві від 06.04.2022 №448 «Про призначення та проведення службового розслідування» (т. 1 а.с. 52) проведено службове розслідування щодо фактів відсутності на службі з 26.03.2022 по 30.03.2022 ОСОБА_1 без поважних причин, не попередивши про причину відсутності свого керівника/

За результатами вказаного розслідування 15.04.2022 складено затверджений начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві генералом поліції третього рангу Іваном Вигівським висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни майором поліції ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 44-50).

У ході службового розслідування встановлено, що до ГУ НП у м. Києві з Оболонському управління поліції 30.03.2022 надійшла доповідна записка начальника Оболонського управління поліції полковника поліції Віктора Михайленка про відсутність на службі оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Оболонського управління поліції ОСОБА_1 , в якій було зазначено, що 26.03.2022, 27.03.2022, 28.03.2022, 29.03.2022 та 30.03.2022 ОСОБА_1 був відсутній на службі в Оболонському управлінні поліції, про причини невиходу на службу керівництво не повідомив, чим порушив вимоги пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України та абзацу 2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

У згаданому висновку зафіксовано, що ОСОБА_1 повинен був прибути на інструктаж 26.03.2022 та 27.03.2022 та заступати в наряд по охороні адмінбудівлі, однак до місця несення служби не прибув 26.03.2022, 27.03.2022, 28.03.2022, 29.03.2022 та 30.03.2022, про причини своєї відсутності нікого не повідомив. При здійсненні телефонних дзвінків на належний йому номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ) не відповідав. 31.03.2022 ОСОБА_1 прибув на службу до Оболонського управління поліції та на своєму телефоні показав фото довідки, виданої 30.03.2022 лікарем КНП ЦПМСД № 1 Голосіївського району м. Києва Гульпою М.М. про те, що він знаходився на амбулаторному лікуванні в сімейного лікаря з діагнозом: хронічний гастрит стадії загострення і хронічним панкреатит стадії загострення.

З метою перевірки наведених обставин 01.04.2022 за вих. № 1354/125/51/01-2022 було надіслано запит до КНП ЦПМСД № 1 Голосіївського району м. Києва (т. 1 а.с. 55), у відповідь на який листом від 01.04.2022 в.о. директора КНП ЦПМСД № 1 Голосіївського району м. Києва (т. 1 а.с. 56) повідомив, що ОСОБА_1 задекларований до лікаря Гульпи М.М. 30.03.2022 звертався до неї в телефонному режимі з приводу погіршення стану здоров`я, йому була надана консультація та призначено лікування, також було рекомендовано звернутися особисто для корекції лікування і видачі довідки про захворювання, але він більше до лікаря не звертався. Указане підтверджує перебування ОСОБА_1 на лікування лише 30.03.2022 та одночасно безпідставну його відсутність 26.03.2022, 27.03.2022, 28.03.2022, 29.03.2022. Також з`ясовано, що у вказані дні ОСОБА_1 не звертався за лікуванням до ДУ «ТМО МВС України по місту Києву» (т. 1 а.с. 57, 58).

У свою чергу, під час опитування у своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав, що з 27.03.2022 по 30.03.2022 він знаходився за місцем свого проживання, оскільки погано себе почував. У відомчу поліклініку МВС у м. Києві не звертався, але звертався в телефонному режимі до свого сімейного лікаря, лікарняний не відкривав, адже лікувався самостійно (т. 1 а.с. 53).

Згідно пояснень начальника відділу кримінальної поліції Оболонського управління поліції Нарусевича Д.О. (т. 1 а.с. 59-60) ОСОБА_1 не прибув на службу 26.03.2022, 27.03.2022, 28.03.2022, 29.03.2022 і 30.03.2022 та свою відсутність нічим не пояснив. При здійсненні неодноразових дзвінків на належний йому номер мобільного телефону не відповідав та про своє перебування на лікарняному та про будь-які проблеми із здоров`ям, а також про точне місце свого перебування ані його, а ні будь-кого з працівників відділу кримінальної поліції не повідомляв. 31.03.2022 прибув на службу, показав на телефоні фото вищезгаданої медичної довідку, оригінал довідки не надав.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст. ст. 1, 8, 17, 18, 19, 23, 24, 64Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), ст. ст. 1, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на існування у Відповідача об`єктивних причин для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби у поліції.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За правилами п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

При цьому згідно п. п. 24, 24-1, 34, ч. 1 ст. 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості; здійснює у визначеному законом порядку протидію злочинним посяганням на об`єкти критичної інфраструктури, які загрожують безпеці громадян і порушують функціонування систем життєзабезпечення; захист об`єктів критичної інфраструктури, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань у кіберпросторі, здійснює заходи із запобігання, виявлення, припинення та розкриття кіберзлочинів проти об`єктів критичної інфраструктури; здійснює у взаємодії зі Збройними Силами України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною спеціальною службою транспорту, Службою безпеки України боротьбу з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями.

Крім того, приписами ч. ч. 2, 3 ст. 24 Закону закріплено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Із змісту ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Такий висновок щодо застосування наведених вище правових норм сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №804/2711/17 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19.

Підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 розд. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок №893) службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Розділ VІ Порядку №893 містить вимоги щодо оформлення матеріалів службового розслідування. Зокрема, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема, обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Вимоги до висновку за результатами службового розслідування та оформлення його результатів викладені у ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту, якому кореспондують наведені вище положення Порядку №893. При цьому, судовою колегією враховується, що матеріали справи свідчать, що службове розслідування проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, та не містять відомостей, які б вказували на порушення вимог щодо оформлення його результатів.

Посилання Апелянта на те, що службове розслідування призначено та проведено без його відома, судова колегія оцінює критично, оскільки, по-перше, на виконання вимог Дисциплінарного статуту і Порядку №893 у ОСОБА_1 були відібрані пояснення щодо обставин службового розслідування, по-друге, доказів, що останній звертався із заявою про ознайомлення з матеріалами службового розслідування, матеріали справи не містять, по-третє, окремого ознайомлення особи, щодо якої проводиться службове розслідування, з наказом про його призначення чинним законодавством не передбачено.

Надаючи оцінку безпосередньо висновкам службового розслідування, з якими погодився суд першої інстанції, а також положенням законодавства, які стали підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби, судова колегія у розрізі доводів апеляційної скарги та відзиву на неї вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, за наслідками проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено, що ОСОБА_1 неприбуттям на службу у період з 26.03.2022 по 30.03.2022 допустив порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону та п. 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до пункту 3 вказаного вище Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Разом з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався (зокрема, і на даний час з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022).

Як було встановлено раніше, з 26.03.2022 по 29.03.2022 ОСОБА_1 був відсутній на службі без поважних причин, що підтверджується відповідними складеними щоденно актами про відсутність на службі (т. 1 а.с. 61-64). Таку відсутність на службі, як свідчать матеріали справи, Позивач пояснював поганим самопочуттям внаслідок загострення хронічних захворювань.

Поряд з цим, як правильно підкреслено судом першої інстанції, відповідні аргументи ОСОБА_1 не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами (офіційними документами), зокрема, листком непрацездатності та/або рапортом.

Посилання Апелянта на те, що згадані акти складені «заднім числом» та не реєструвалися у документообігу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві судовою колегією відхиляються, оскільки, як свідчать матеріали справи, зокрема, лист ГУ НП у м. Києві від 13.12.2022 №6349/125/05/13-2022, отриманий Позивачем за результатами розгляду адвокатського запиту та копію якого було подано останнім у судовому засіданні 01.02.2023, свідчать, що з технічних причин реєстрація та облік документів в Оболонському УП ГУ НП у м. Києві з 24.02.2022 по 31.03.2022 тимчасово не здійснювався. Крім іншого, судова колегія зауважує, що обґрунтованих причин неможливості запиту вказаних документів Позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції останнім всупереч ч. 4 ст. 308 КАС України не наведено.

Відповідно до п. 2 пункту 2 Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 328 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 323) (далі - Порядок № 328) листок непрацездатності - сформований (виданий) програмними засобами Реєстру на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, і зареєстрований за єдиним реєстраційним номером листка непрацездатності у Реєстрі електронний документ, що є підставою для звільнення від роботи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) - електронний документ, що формується на підставі медичних записів в електронній системі охорони здоров`я та містить висновок лікаря за результатами медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності, що засвідчує тимчасову непрацездатність та є підставою для створення листка непрацездатності (пп. 3 п. 2 Порядку № 328).

Отже, саме листок непрацездатності є підставою для звільнення від роботи, тобто офіційним документом, що підтверджує поважність причин відсутності на роботі.

Разом з тим, як було встановлено раніше, відсутність Позивача на службі 26.03.2022, 27.03.2022, 28.03.2022, 29.03.2022 листком непрацездатності не підтверджено.

При цьому, з приводу виданої лікарем КНП ЦПМСД № 1 Голосіївського району м. Києва Гульпою М.М. довідки від 30.03.2022 про те, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря (т. 1 а.с. 31), судова колегія зазначає, що остання жодним чином не підтверджує перебування Позивача на амбулаторному лікуванні до 30.03.2022. Факт звернення ОСОБА_1 до сімейного лікаря лише 30.03.2022 підтверджується й листом КНП ЦПМСД №1 Голосіївського району м. Києва від 01.04.2022 (т. 1 а.с. 56).

Крім того, ГУ НП у м. Києві у ході проведення службового розслідування обґрунтовано зауважило на тому, що ОСОБА_1 у період з 25.03.2022 по 19.04.2022 не перебував на лікуванні у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», що підтверджується листом цієї установи від 19.04.2022 №33/31-296 (т. 1 а.с. 58).

У розрізі наведеного колегія суддів також звертає увагу, що згідно листів Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» від 22.06.2022 №33/31-510 від 22.09.2022 №33/31-984 Державна установа у період з 26.03.2022 по 30.03.2022 працювала у наступному режимі: стаціонар госпіталю - цілодобово; поліклініка госпіталю - з понеділка по п`ятницю з 08:00 до 19:00, субота - неділя - лікар-терапевт з 09:00 до 18:00 (т. 1 а.с. 85, 170). За цей період, згідно відомостей указаного листа, лікарями Державної установи було відкрито 12 листків непрацездатності поліцейських, військовослужбовців.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про об`єктивну можливість ОСОБА_1 скористатися медичною допомогою у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» з отриманням відповідних підтвердних документів щодо його тимчасової непрацездатності.

Посилання Апелянта на те, що останній не звертався до відомчої поліклініки у зв`язку з обстрілами Оболонського, Шевченківського та Подільського районів міста Києва, постійними повітряними тривогами, ймовірністю загрози прориву військ російської федерації на територію Оболонського району міста Києва із сторони Вишгородського чи Бучанського районів Київської області, відсутністю вимоги керівництва Оболонського УП ГУ НП у м. Києві відкривати лікарняний листок та домовленістю прибути на службу у випадку критичної ситуації, судова колегія у розрізі встановлених вище обставин оцінює критично, оскільки, по-перше, указані обставини не позбавляли можливості принаймні у телефонному режимі звернутися до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», по-друге, указане свідчить, що стан здоров`я Позивача, з його слів, давав йому можливість прибути до місця проходження служби у випадку настання «критичної ситуації», а відтак така можливість існувала у нього й у випадку відкриття листка непрацездатності.

Отже, жодними наявними у матеріалах справи документами не підтверджується існування об`єктивних причини відсутності на службі Позивача з 26.03.2022 по 29.03.2022. Щодо відсутності останнього на службі 30.03.2022 судова колегія зауважує, що у висновку службового розслідування вказано, що вважається, що така відсутність сталася з поважної причини. Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про врахування ГУ НП у м. Києві при проведенні службового розслідування всіх документів, які мали юридичне значення для нього.

Посилання Апелянта на безпідставне неврахування судом першої інстанції відомостей стройових записок (т. 1 а.с. 27-30), якими, на його переконання, підтверджується обізнаність керівництва Оболонського УП ГУ НП у м. Києві про перебування ОСОБА_1 на лікарняному, судова колегія оцінює критично. Так, по-перше, аналіз змісту указаних стройових записок свідчить, що вони не підписані заступником начальника - начальником кримінальної поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві полковником поліції Петром Клименком, по-друге, вони складені станом на 26.04.2022, 27.04.2022, 28.04.2022, 29.04.2022, а відтак жодним чином не стосуються спірного періоду відсутності ОСОБА_1 на службі (з 26.03.2022 по 29.04.2022), по-третє, вони жодним чином не засвідченні з урахуванням положень КАС України, а відтак взагалі не мають сили письмових доказів.

У свою чергу, із змісту стройових записок станом на 27.03.2022, на 28.03.2022 та на 29.03.2022 (т. 1 а.с. 109-111) вбачається, що ОСОБА_1 у них не значиться як особа, яка перебуває на лікарняному. До того ж у стройові записці станом на 29.03.2022 його прізвище вказано у рядку «Безпідставно відсутні» (т. 1 а.с. 111). При цьому судовою колегією в якості доказів (попри відсутність підпису Петра Клименка ) самі ці стройові записки, оскільки, як свідчать матеріали справи, у групу «ВКП» меседжеру «WhatsApp» ОСОБА_5 27.03.2022 відправлена фотографія стройової записки станом на 27.03.2022 (т. 1 а.с. 142), яка за допомогою візуального порівняння із наданою ГУ НП у м. Києві копією стройової записки станом на 27.03.2022 (т. 1 а.с. 110) свідчить про її ідентичність на відміну від копії стройової записки станом на 27.04.2022 (т. 1 а.с. 28), наданої ОСОБА_1 .

Урахування судовою колегією наявних у матеріалах справи копій в якості доказів згаданих стройових записок не йде у розріз із змістом довідки Оболонського УП ГУ НП у м. Києві про те, що у період з 26.03.2022 по 29.03.2022 стройові записки особового складу відділу кримінальної поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, задіяного для відпрацювання Оболонського району, були відсутні для збереження конфіденційної інформації та нерозповсюдження анкетних даних працівників управління (т. 1 а.с. 169), оскільки, як було встановлено раніше, такі стройові записки не були підписані уповноваженою особою, однак, як було також встановлено вище, на їх підставі здійснювався розподіл особового складу кримінальної поліції Оболонського району.

Крім того, із змісту наявних у матеріалах справи копій розрахунків особового складу відділу кримінальної поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві станом на 26.03.2022 та станом на 27.03.2022 (т. 1 а.с. 67-67а) вбачається, що ОСОБА_1 повинен був бути зайнятий у ВП №2 та розстановки особового складу на час комендантської години з 20:00 26.03.2022 по 07:00 28.03.2022 (т. 1 а.с. 143-144) Позивач мав бути задіяний у відпрацюванні затриманих (ВП №2).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та не заперечується ОСОБА_1 , останній на службу в указаний період не з`явився. При цьому, як було встановлено раніше, як висновками службового розслідування, так і наявними у матеріалах справи документами підтверджується відсутність поважних причин неприбуття Позивача на службу.

Твердження ОСОБА_1 про те, що всупереч приписів Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» керівництво Оболонського УП ГУ НП у м. Києві протиправно вказало на його відсутності на службі у вихідні дні 26-27.03.2022, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки, як правильно підкреслило ГУ НП у м. Києві, норми цього закону не поширюються на службу у поліції, порядок проходження якої регламентовано Законом України «Про Національну поліцію».

Відтак, з огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини судова колегія приходить до висновку про те, що Відповідачем правильно кваліфіковано дії Позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення Позивачем вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону та п. 3 ст. 1 розд. І Дисциплінарного статуту, то при прийнятті оскаржуваного наказу Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.02.2020 у справі № 260/1118/18.

Колегією суддів враховується, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення скаржником вимог чинного законодавства, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваного у цій справі наказу про звільнення зі служби.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №816/70/16, від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18.

Щодо вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів зауважує, що вони також не підлягають задоволенню, позаяк є похідними.

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) ГУ НП у м. Києві не видало ОСОБА_1 трудову книжку у день звільнення, що вказує на незаконність звільнення Позивача саме 04.05.2022, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття спірного у цій справі наказу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Отже, власник або уповноваженим ним орган зобов`язаний видати працівникові трудову книжку у день звільнення із внесенням відповідного запису про звільнення. Затримка видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу зумовлює настання для останнього відповідальності у вигляді необхідності виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу звільненому працівникові. При цьому днем звільнення у цьому випадку вважатиметься день видачі трудової книжки.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу аналіз змісту прохальної частини позовної заяви не дає підстав стверджувати, що ОСОБА_1 просить змінити дату звільнення із служби у поліції чи визнати незаконним звільнення останнього саме з 04.05.2022. З урахуванням наведеного та зважаючи на самостійно визначені Апелянти рамки предмету цього спору, судова колегія приходить до висновку, що доводи Позивача про невидачу йому Відповідачем трудової книжки при звільненні перебувають поза межами правового поля координат цього спору, позаяк будь- яких позовних вимог, пов`язаних із такими обставинами, ОСОБА_1 не заявлялося.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 01 лютого 2023 року.