Справа № 360/4095/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2023 року Справа № 360/4095/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням уточнених вимог, просить:

- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо затримки повного розрахунку при звільненні з позивачем з 31.03.2021 по 30.07.2021, а саме виплати заробітної плати у сумі 1002,08 гривень;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні в період з 31.03.2021 по 30.07.2021 у сумі 62859,60 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 10.08.1994 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 31.03.2021 в Національній поліції.

Відповідно до наказу № 158 о/с від 29.03.2021 позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів категорії минулих років управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 31.03.2021.

Однак, остаточний розрахунок при звільнені відповідачем було фактично проведено з позивачем лише 30.07.2021, що підтверджується випискою по картковому рахунку. 30.07.2021 на картковий рахунок позивачу, відповідно до виписки по картковому рахунку було зараховано заробітну плату у сумі 1002,08 гривень.

З посиланням на норми Конституції України, Закону України Про Національну поліцію та Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», позивач вважає бездіяльність відповідача противоправною.

Головне управління Національної поліції позовних вимог не визнало про що надало відзив на позовну заяву у якому заперечувало проти позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до наказу № 158 о/с від 29.03.2021 позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів категорії минулих років управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 31.03.2021.

Однак, остаточний розрахунок при звільнені відповідачем фактично проведено з позивачем лише 30.07.2021, що підтверджується випискою по картковому рахунку, а саме 30.07.2021 на картковий рахунок позивача зараховано заробітну плату у сумі 1002,08 грн, відповідно до виписки по картковому рахунку.

Згідно платіжних доручень № 3874 від 28.07.2021 (список 252) позивачу сплачено додаткову доплату до грошового забезпечення за роботу в період карантину пропорційно відпрацьованому часу у таких умовах на загальну суму - 1002,08 грн.

Виплата, яка здійснена позивачу 30.07.2021, нарахована на підставі Постанови КМУ від 29.04.2020 № 375.

Додаткова доплата до грошового забезпечення поліцейським Національної поліції за критеріями, визначеними постановою № 375, не є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та складовою грошового забезпечення.

Додаткова доплата до грошового забезпечення, передбачена постановою № 375, є окремою виплатою, яка виплачується на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, та протягом 30 днів з дня його відміни.

Кошти для виплат, які передбачено листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 29.07.2021 № 3376/29/1/01-2021 відповідно до витягу Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на рахунок ГУНП в Луганській області надійшли 27.07.2021.

Відповідно до письмового пояснення УФЗБО ГУНП в Луганській області № 1422/111/22-2021 від 28.08.2021 встановлено, що виплата коштів у розмірі 1002,08 грн за роботу в умовах карантину, яка передбачена постановою КМУ від 29.04.2020 № 375 відбулась відразу після перерозподілу бюджетних коштів та надходження їх до ГУНП в Луганській області.

Таким чином, зазначаємо, що доплата згідно платіжного доручення № 3874 від 28.07.2021 (список 252) позивачу на загальну суму 1002,08 грн, здійснена ГУНП в Луганській області відразу після надходження коштів.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 10.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.08.2021 відкрито провадження в справі, визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 31.08.2021 провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 360/3564/21.

Ухвалою суду від 02.01.2023 поновлено провадження у справі.

Ухвалами суду від 05.01.2023 та від 19.01.2023 витребувано докази у відповідача.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Луганській області, місцезнаходження: вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ідентифікаційний номер 40108845.

Згідно з витягом з наказу відповідача від 29.03.2021 № 158 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів категорії минулих років управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням), з 31.03.2021, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 28 років 04 місяців 21 день, у пільговому обчисленні: 42 роки 08 місяців 08 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 28 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 11 діб, встановивши відсоток премії за березень 2021 року 63,76% сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 3523,18 грн.

Відповідно до розрахункового листа за липень 2021 рік та витягу зведеної відомості для зарахування на картрахунки співробітникам ГУНП в Луганській області додаткової доплати до грош.заб. із запобігання поширення Covid-19 за період 01.02.-17.02.2021 Список 252 від 27.07.2021р позивачу нараховано 1017,34 грн, з урахуванням утриманих податків виплачено 1002,08 грн.

Згідно з письмовими поясненнями спеціаліста УФЗБО ГУНП в Луганській області від 28.08.2021 № 1422/111/22-2021 виплата коштів у розмірі 1002,08 грн за роботу в умовах карантину, яка передбачена постановою КМУ від 29.04.2020 № 375, відбулась відразу після перерозподілу бюджетних коштів та надходження їх до ГУНП в Луганській області.

Випискою з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» від 03.08.2021 підтверджено сплату відповідачем позивачу 30.07.2021 грошових коштів у сумі 1002,08 грн.

Відповідно до довідки про доходи від 24.01.2023 № 46/111/22-2023 позивачу за січень 2021 року виплачено 16233,68 грн, за лютий 2021 року виплачено 15733,99 грн, усього 31967,67 грн.

Згідно з довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення при звільненні ОСОБА_1 за березень 2021 року від 13.01.2023 № 24/111/22-2023 позивачу нараховано 20554,25 грн з яких: посадовий оклад 2500 грн, оклад за спеціальним званням «старший лейтенант поліції» 1600 грн, надбавка за стаж служби в поліції (50%) 2050 грн, специфічні умови проходження служби (40%) 2460 грн, премія (63,76%) 5489,74 грн, доплата за службу в нічний час 65,63 грн, індексація 1218,99 грн, компенсація за невикористану відпустку 5169,89 грн. Утримано: перерахунок надбавки до посадового окладу в умовах режимних обмежень 147,32 грн та премії 90,10 грн, профспілкові внески 151,47 грн, військовий збір 304,76 грн, речове майно 3523,18 грн, виконавчий лист 5215,77 грн. Перераховано на картковий рахунок 11121,65 грн.

Відповідно до витягу зі списку №113 від 29.03.2021 відомості для зарахування на картрахунки співробітників ГУНП в Луганській області позивачу за березень 2021 рік сплачено 11121,65 грн.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Згідно з пунктом 1 розділу VІІ Порядку № 260 у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції фінансовий підрозділ зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

Суд вважає за необхідне зауважити, що зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Нерозповсюдження на поліцейських норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Однак, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції, зокрема, за затримку виплати індексації грошового забезпечення, - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01.07.1949 № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі Постанова № 375, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) (пункт 2 Постанови № 375).

Згідно з пунктом 4 Постанови № 375 перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Відповідно до пункту 5 Постанови № 375 доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 № 485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок № 485).

Таким чином, суми додаткової доплати до грошового забезпечення позивача нараховуються за особливості виконання службових завдання в період карантину, нараховуються установою, в якій проходив службу позивач, отже мали бути сплачені йому разом з іншими виплатами, в день звільнення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (доплата за постановою № 375), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Посилання відповідача на те, що додаткова доплата до грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, передбачена постановою № 375, не входить до переліку складових грошового забезпечення, встановлених постановою № 988 є недоречним з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» передбачено додаткову доплату грошового забезпечення поліцейським.

За вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова доплата грошового забезпечення поліцейським відповідно до постанова № 375 входить до структури заробітної плати, і, відповідно, є її складовою.

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, доводи відповідача стосовно відсутності його вини, оскільки останній є органом, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, є неприйнятними.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 640/14764/20.

Відповідач підтвердив той факт, що в день звільнення не було здійснено остаточного розрахунку з позивачем, остання, належна йому сума була виплачена 30.07.2021, що є підставою для нарахування середнього заробітку до вимог статей 116, 117 КЗпП України.

Вина відповідача у не проведенні повного розрахунку із позивачем в день його звільнення та невиплаті йому усіх належних сум при звільненні є доведеною у межах цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

ЄСПЛ трактує поняття «якість закону» таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Аналогічний правовий висновок сформований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Суд звертає увагу, що мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тож, саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, від 23.12.2020 у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 у справі № 520/11337/18, від 02.12.2021 у справі № 120/1873/19-а та від 10.11.2022 у справі № 420/6621/21.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 Порядку № 100).

Абзац 3 пункту 2 Порядку № 100 визначає, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при ? ? ? ? ? , ? 4 . , ( ?) ? ? , ? , , , ? , ? , , , . ? ( ) , , , ? , . , , ? , ? ? ?, ? . , ? ? , ? ?, ? ? .

Пункт 8 Порядку №100 передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, абзацом 8 пункту 8 розділу ІІІ якого, серед іншого, визначено, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення поліцейського обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці служби, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським здійснюється з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням. При цьому, до розрахунку не включається одноразові премії, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у день звільнення позивача зі служби в поліції 31.03.2021 йому не виплачено додаткову доплату за роботу в період карантину. Виплата цієї додаткової грошової компенсації відбулася 30.07.2021.

Відповідно до довідки про доходи від 24.01.2023 № 46/111/22-2023 позивачу за січень 2021 року виплачено 16233,68 грн, за лютий 2021 року виплачено 15733,99 грн, усього 31967,67 грн.

День звільнення позивача 31.03.2021 вважається останнім днем служби. Виплата додаткової доплати за роботу в період карантину здійснена 30.07.2021.

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначений позивачем складає з 01.04.2021 по 29.07.2021 та становить 121 календарний день (квітень 2021 року 30 днів, травень 2021 року 31 день, червень 2021 року 30 день та 29 днів за липень 2021 року).

Враховуючи приписи Порядку № 100 та відомості довідки про доходи, середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 31967,67 грн/59 календарний день = 541,82 грн, що не заперечується сторонами.

Середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні складає: 541,82 грн х 120 календарних днів = 65018,40 грн.

Позивачем при розрахунку суми неправильно розраховано суму стягнення за затримку, також помилково вказано період з 31.03.2021 по 30.07.2021, замість вірного з 01.04.2021 по 29.07.2021 включно.

Верховний Суд у постанові у справі № 480/3105/19 вказав, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується, відповідно, розмір відповідальності. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Судом встановлено, що при звільненні позивача зі служби в поліції з ним несвоєчасно здійснено розрахунок у сумі 108875,19 грн, несвоєчасно сплачено складові грошового забезпечення та компенсаційні виплати, а саме:

одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 97217,71 грн;

компенсацію за невикористані дні відпусток у сумі 8332,94 грн (визначена позивачем у позові у справі № 360/6393/21) за рішенням суду у справі № 360/3975/21, що підтверджено платіжним дорученням № 5006 від 27.09.2021;

індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року у сумі 3324,54 грн (визначена позивачем у позові у справі № 360/6393/21) за рішенням суду у справі № 360/3815/21, що підтверджено платіжним дорученням № 5480 від 12.10.2021.

Загальна сума грошового забезпечення, яка підлягала виплаті при звільненні складає 120998,92 грн (11121,65 грн грошове забезпечення за березень + 97217,71 грн одноразова грошова допомоги при звільненні + 8332,94 компенсація за невикористані дні відпусток + 3324,54 грн індексація грошового забезпечення + 1002,08 грн за роботу в умовах карантину).

Позивач за кожним видом несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення та компенсаційних виплат звертався окремими позовними заявами (розглянута справа №360/3564/21 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні; справа, що розглядається № 360/4095/21 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати додаткової допомоги за період дії карантину; справа, яка перебуває у провадженні № 360/6393/21 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплату компенсацій за невикористані відпустки).

Враховуючи наведене практику Верховного Суду, з урахуванням приписів статті 242 КАС України суд дійшов висновку, що додаткова доплата за період дії карантину, виплачена із затримкою у сумі 1002,08 грн, складає 0,8 % від загальної суми, яка підлягала виплаті у день звільнення (1002,08 грн від 120998,92 грн).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 31.03.2021 по 30.07.2021, хоча фактично цей період становить з 01.04.2021 по 29.07.2021 включно.

Разом з цим визначаючись із періодом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує таке.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі № 360/3564/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, на користь позивача стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 15218,55 гривень, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснено за період з 01.04.2021 по 29.06.2021.

При цьому, визначаючись з періодом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує те, що рішенням суду у справі № 360/3564/21 на користь позивача стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 01.04.2021 по 29.06.2021 в розмірі 15218,55 грн.

Отже, право позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період до 29.06.2021 вже вирішено судом у вищевказаній справі.

З метою недопущення подвійного стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в межах спірних правовідносин з врахуванням вищевказаного рішення суду у справі № 360/3564/21, правильним є визначення періоду стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2021 по 29.07.2021, що становить 30 календарних дня.

З наведеного, судом встановлено, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню за правилами Порядку № 100 на користь позивача повинна складати 16254,60 грн (541,82 грн х 30 календарних дня).

Суд звертає увагу на те, що при загальному розмірі несвоєчасно виплаченої додаткової доплати за роботу в період карантину (1002,08 грн) з відповідача не може бути стягнуто усю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 16254,60 грн, оскільки вона в більше ніж 16 разів перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зокрема, при вирішенні справи суд з`ясував, що істотність частки невиплаченої суми (1002,08 грн) у порівнянні із загальною сумою, яка підлягала сплаті при звільненні становить 0,8 відсотків.

Отже середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.06.2021 по 29.07.2021, з урахуванням істотності цієї частки, повинен становити 130,04 грн (16254,60 грн х 0,8%).

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача суд виходить з того, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за необхідне зменшити розмір компенсаційних виплат та стягнути на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні сумі 130,04 грн.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яким, на думку суду, є саме стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а не визнання бездіяльності.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на сплату судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн за вимогу майнового характеру.

У зв`язку з недопущенням подвійного стягнення середнього заробітку за один і той же період, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зменшення вимог до суми 130,04 грн з заявленої позивачем у позові суми 62859,60 грн, що обумовлює стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1,82 грн = (908,00 грн (сума судового збору) х (130,04 грн (сума, яка підлягає стягненню)/62859,60 (сума позову) х100%).

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (місцезнаходження: вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ідентифікаційний номер 40108845) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2021 по 29.07.2021 у загальній сумі 130,04 грн (сто тридцять грн 04 коп.), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1,82 грн (одна грн 82 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Смішлива