Справа № 160/17502/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДивнич Д.І.
представника позивача представника відповідача Ільченко І.В. Ярмолич К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17 520,06 грн та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити інформацію про пеню з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 ;
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 та вступила у спадщину;
майно, яка знаходиться у податковій заставі, було придбано ОСОБА_2 під час шлюбу, а тому в силу закону вважається спільною сумісною власністю подружжя, а відтак включення до акту опису зазначеного майна та внесення запису про його обтяження до державного реєстру без згоди дружини, яка є співвласником даного майна, здійснено контролюючим органом з порушенням вимог п.89.2 ПК України;
податковим органом проведено опис майна ОСОБА_2 без встановлення балансової вартості та без проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», що суперечить вимогам п. 89.2 ПК України.;
ані рішення про опис майна у податкову заставу, ані акт опису майна не направлялись та не вручались ОСОБА_2 , чим порушено вимоги п.89.3 ПК України;
всупереч вимогам пункту 12 розділу 1 Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586, (далі Порядок № 586), ОСОБА_2 не направлялось повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави, зазначене у податковій вимозі;
згідно копії паспорту ОСОБА_2 адресою його місця реєстрації та відповідно податковою адресою з 1992 року є саме Дніпропетровська область, село Герасимівка без зазначення вилиці та номеру будинку.
Ухвалою суду від 08.11.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
ОСОБА_2 за життя мав податковий борг у розмірі 142 795,59 грн., що складається з податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 114 817,28 грн., 10 458,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій та 17 520,06 грн. пені;
вказані вище податкові повідомлення рішення направлялися за податковою адресою
податковим органом сформовано та направлено податкову вимогу;
через не сплату податкового боргу прийнято рішення про опис майна у податкову заставу та складено акт опису майна, на підставі яких внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, які направлено на адресу ОСОБА_2 ;
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; позивач як спадкоємець повинен погасити податковий борг за рахунок майна, яке отримано у спадщину;
до податкового органу 14.12.2020 року надійшов лист від 08.12.2020 року № 91/02-14 приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. з проханням надати згоду на видачу свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя на об`єкт нерухомості, що перебуває у податковій заставі, на ім`я дружини померлого ОСОБА_2 ; відповідач листом від 31.12.2020 року № 120187/10/04-36-13-08-21 відмовив у знятті заборони на відчуження майна померлого, яке перебуває у податковій заставі;
податковий орган не вживав заходів стосовно стягнення податкового боргу з ОСОБА_2 у судовому порядку.
Ухвалою суду від 05.12.2022 року поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, зо підтверджують заперечення проти позову до 02.12.2022 року включно.
Ухвалою суду від 06.02.2023 року відмовлено у задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та поновлено позивачу строк звернення з позовом до суду.
Ухвалою суду від 06.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Суд, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши прояснення представників сторін, встановив наступне.
ОСОБА_2 перебував на податковому обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Адреса згідно даних облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки: АДРЕСА_2 ; податкова адреса згідно даних облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки: АДРЕСА_3 . Копії вказаних вище документів містяться у матеріалах справи.
Згідно розпорядження Голови Жемчужненської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області від 09.02.2016 року № 07 «Про перейменування вулиць в населених пунктах Жемчужненської сільської ради» перейменовано вулицю Пролетарська в селі Кіндратівка на вилицю Вишнева; перейменування здійснено без зміни поштових номерів житлових будинків, установу та споруд.
Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 адресою його місця реєстрації з 1992 року є саме Дніпропетровська область, село Герасимівка без зазначення найменування вулиці та номеру будинку.
За інформацією відповідача згідно даних з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (центральний рівень) місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_4 ; однак відповідач не надав суду належних та допустимих доказів останнього: витяг з бази даних або заяву про фізичної особи на постановку на податковий облік.
Судом під час розгляду справи також встановлено, що ОСОБА_2 відповідачем присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про що зроблено відмітку відповідачем у копії паспорту, яка міститься у матеріалах справи.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку у відповідача як платник податків фізична особа.
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 уклав з Юр`ївською районною державною адміністрацією два договори оренди земельної ділянки від 22.04.2010 року та від 01.02.2010 року разом з актами приймання-передачі об`єктів оренди, копії яких містяться у матеріалах справи.
Вказані договори оренди зареєстровані у відділі Держкомзему у Юр`ївському районі Дніпропетровської області 31.01.2010 року та 01.02.2010 року відповідно.
У вказаних вище договорах оренди також вказана адреса ОСОБА_2 : Дніпропетровська область, село Герасимівка без зазначення найменування вулиці та номеру будинку.
Також відповідач сформував та направив ОСОБА_2 податкову вимогу форми «Ф» від 02.09.2014 року № 4932-25.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.04.2019 року серія НОМЕР_2 .
Судом на підставі письмових пояснень відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву, встановив, що податковий орган за життя ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_2 .
Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняла спадщину, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності від 11.03.2020 року, від 05.02.2021 року, які містяться у матеріалах справи, у відповідності до яких позивач успадкував нерухоме майно.
Позивач була дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 01.07.1989 року.
Стосовно доводу позивача - відповідач не направляв податкові повідомлення рішення за податковою адресою ОСОБА_2 , чим порушив приписи пунктів 59.1, 59.3 ст. 59 та пунктів 95.1-95.3 ст. 95 ПК України, а тому грошові зобов`язання не є узгодженими через, що податковий борг не виник, то суд зазначає наступне.
Податкова адреса згідно даних облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки: АДРЕСА_2 ; податкова адреса згідно даних облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки: АДРЕСА_3 .
Згідно розпорядження Голови Жемчужненської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області від 09.02.2016 року № 07 «Про перейменування вулиць в населених пунктах Жемчужненської сільської ради» перейменовано вулицю Пролетарська в селі Кіндратівка на вилицю Вишнева; перейменування здійснено без зміни поштових номерів житлових будинків, установу та споруд.
Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 адресою його місця реєстрації з 1992 року є саме Дніпропетровська область, село Герасимівка.
За інформацією відповідача згідно даних з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (цетральний рівень) місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_4 , однак відповідач не надав суду належних та допустимих доказів останнього: витяг з бази даних або заяву про фізичної особи на постановку на податковий облік.
Судом під час розгляду справи також встановлено, що ОСОБА_2 відповідачем присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про що зроблено відмітку відповідачем у копії паспорту, яка міститься у матеріалах справи.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку у відповідача як платник податків фізична особа.
Всі вказані вище податкові повідомлення рішення направлялися ОСОБА_2 , що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштових відправлень, що містяться у матеріалах справи та копіями конвертів, які повернулися на адресу податкового органу із відміткою про причини невручення:
податкові повідомлення рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн. направлялося на адресу: АДРЕСА_2 , повернулося податковому органу з відміткою органу поштового зв`язку про причини невручення;
Відповідно до п. 42.1 ПКУ податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Згідно з п. 42.2 ПКУ документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 ПКУ, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені ст. 66 ПКУ, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ПКУ).
Абзацом 1 п. 42.4 ПКУ визначено, що платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України від 22.05.2003 р. №851-ІV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон №851) та від 05.10.2017 р. №2155-VIII «Про електронні довірчі послуги» (далі Закон №2155).
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абз. 1 п. 42.4 ПКУ, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України №851 та №2155 шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет (абз. 2 п. 42.4 ПКУ).
Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (абз. 3 п. 42.4 ПКУ).
При неотриманні контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику) (абз. 4 п. 42.4 ПКУ).
При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абз. 4 п. 42.4 ПКУ, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного ПКУ.
Якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.4 ПКУ).
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Згідно з абз. 1 та 2 п. 58.3 ПКУ податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст. 42 ПКУ.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п. 42.4 ПКУ. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
Пунктом 99 Правил №270 передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абз. 4 п. 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
Так, відповідно до п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 р. №270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.
Напис про одержання поштового відправлення, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові по справі №222/1402/16-а (ЄДРСРУ №80606979) та у постанові від 18.02.2020 року по справі № 520/3945/19 (ЄДРСРУ №87683061).
відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;
повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;
відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.
Суд зазначає, що сам факт зазначення у самих податкових повідомленнях-рішеннях невірної (іншої) податкової адреси платника податків не може слугувати єдиною та достатньою підставою для висновку про направлення даних податкових повідомлень рішень на невірну (іншу) податкову адресу платнику податків, оскільки з інших доказів: повідомлень про вручення поштових відправлень, судом встановлено, що платник податків отримав поштові відправлення.
Також судом не приймає у якості належних та допустимих доказів направлення податкової вимоги форми «ф» від 02.09.2014 року № 4932-25 копію конверту із відміткою відділення поштового зв`язку про причини невручення, оскільки податкова адреса ОСОБА_2 за даними податкового органу та паспортом ОСОБА_2 є суперечливою та відрізняється у документах, що надані податковим органом та позивачем; судом під час розгляду справи не встановлено, що податковий орган саме вручив ОСОБА_2 податкову вимогу, тому що згідно п.59.1 ПК України податкова вимога направляється платнику податків в порядку, який передбачений для направлення податкових повідомлень рішень.
Одночасно суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.10.2022 року у справі № 240/9395/20, аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України. Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження.
Окрім того, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що скерування податкової вимоги не свідчить про вжиття контролюючим органом заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу. Такі дії податкових органів призводять лише до формування та документального визначення податкового боргу. При цьому вони об`єктивно передують процесу погашення податкових зобов`язань або стягненню податкового боргу (постанови Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 804/3642/16, від 14 липня 2021 року у справі № 815/2362/17, 21 вересня 2018 року у справі №808/3046/16).
Також у акті перевірки відповідачем самостійно зазначено граничні терміни сплати грошових зобов`язань за вказаними вище податковими повідомленнями рішеннями 07.10.2015 рік, 30.08.2014 рік, 04.10.2015 рік.
Навіть якщо припустити, що у акті камеральної перевірки допущено описку стосовно дати податкових повідомлень рішень № 4663-04 та № 4662-04, то податкові повідомлення рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн. не вважаються належним чином врученими ОСОБА_2 та грошове зобов`язання, що вказане у даних податкових повідомленнях рішеннях не вважається узгодженим тому, що податковим органом не надано суду доказів саме вручення вказаних вище двох податкових повідомлень рішень ОСОБА_2 ; суд не приймає у якості належних та допустимих доказів направлення вказаних вище двох податкових повідомлень рішень копії конвертів із відміткою відділення поштового зв`язку про причини невручення, оскільки податкова адреса ОСОБА_2 за даними податкового органу та паспортом ОСОБА_2 є суперечливою та відрізняється у документах, що надані податковим органом та позивачем.
Стосовно позовної вимоги - визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17 520,06 грн та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити інформацію про пеню з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 , то суд зазначає наступне.
Навіть якщо припустити, що у акті камеральної перевірки допущено описку стосовно дати податкових повідомлень рішень № 4663-04 та № 4662-04, то податкові повідомлення рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн. не вважаються належним чином врученими ОСОБА_2 та грошове зобов`язання, що вказане у даних податкових повідомленнях рішеннях не вважається узгодженим тому, що податковим органом не надано суду доказів саме вручення вказаних вище двох податкових повідомлень рішень ОСОБА_2 ; суд не приймає у якості належних та допустимих доказів направлення вказаних вище двох податкових повідомлень рішень копії конвертів із відміткою відділення поштового зв`язку про причини невручення, оскільки податкова адреса ОСОБА_2 за даними податкового органу та паспортом ОСОБА_2 є суперечливою та відрізняється у документах, що надані податковим органом та позивачем.
За вказаних обставин дана позовна вимога підлягає задоволенню.
Стосовно доводу позивача стосовно безнадійності податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення рішення № 4663-04 від 30.08.2015 року на суму 24 391,27 грн. (залишок не сплачених коштів 16 532,64 грн.), то суд зазначає наступне.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.14.1.175 ст. 14 ПК України).
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу (п.56.17 ст. 56 ПК України).
Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (п.14.1.152 ст. 14 ПК України).
Контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів (п.19-1.1.24 ст. 19 ПК України).
Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (п.20.1.29 ст. 20 ПК України).
Списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (п.101.1 ст. 101 ПК України).
Згідно вимог п.101.2 ст. 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (п.102.4 ст.102 ПК України).
Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.101.5 ст. 101 ПК України).
За вказаних обставин суд доходить до висновку, що за кожним податком і збором у платника податку виникає безумовний обов`язок сплатити суму такого податку чи збору у порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі не сплати податковий обов`язок не є виконаним.
У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 ПК України).
При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податковий борг до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного», тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватися тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених п. п. 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 ст. 101 ПК України.
Однак у відповідності до вимог абзацу 10 п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Згідно вимог п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Відповідно до п. 69.9 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім: дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків; строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені; строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки; строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу; строків подання та розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбачених підпунктом 56.23.3 пункту 56.23 статті 56 цього Кодексу.
За вказаних обставин предметом встановлення у даній справі є:
дата виникнення податкового боргу у позивача згідно податкового повідомлення рішення відповідача, тобто коли податкові зобов`язання позивача стали узгодженими;
строк сплати податкового боргу позивачем;
ініціювання відповідачем в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу стягнення податкового боргу шляхом звернення з позовом до суду і існування рішення суду про стягнення податкового боргу з позивача.
Судом під час розгляду справи встановлено, що податковий борг згідно податкового повідомлення рішення № 4663-04 від 30.08.2015 року на суму 24 391,27 грн. (залишок не сплачених коштів 16 532,64 грн.), строк сплати якого настав 06.10.2015 року, є безнадійним, оскільки термін сплати грошового зобов`язання, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву - 06.10.2015, строк давності 1095 днів сплив 07.10.2018 року, а відповідач не звертався з позовом до суду про стягнення зазначеного податкового боргу.
Окрім того, суд під час розгляду справи встановив, що податкове повідомлення рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. не вважається належним чином врученими ОСОБА_2 та грошове зобов`язання, що вказане у даному податковому повідомленні рішенні не вважається узгодженим тому, що податковим органом не надано суду доказів саме вручення вказаного вище податкового повідомлення рішення ОСОБА_2 .
Факт смерті ОСОБА_2 не впливає на сплив вказаного вище строку давності, оскільки ПК України не передбачено, що смерть платника податку є підставою для зупинення та/або переривання строку давності 1095 днів, а тому суд відхиляє дані доводи відповідача.
Слід зазначити, що підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
При цьому, податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом (пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).
Зокрема, у разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Відповідно до пунктів 88.1 та 88.2 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
В силу приписів пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі:
- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Отже, якщо платник податків не сплачує у встановлений строк грошове зобов`язання, то у контролюючого органу виникає право податкової застави.
Відповідно до пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого, відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також, на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі, якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі, якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також, на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до пункту 89.3 наведеної статті, майно на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Отже, опис майна у податкову заставу є наслідком рішення керівника контролюючого органу (таке рішення керівника контролюючого органу має бути пред`явлено платнику податків, що має податковий борг).
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку, опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Згідно пункту 89.5 статті 89 Податкового кодексу України, у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.
Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі (пункт 89.6 статті 89 Податкового кодексу України).
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.10.2022 року у справі № 240/9395/20, аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України. Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону.
За вказаних обставин суд відхиляє довод позивача стосовно того, що не вручення податкової вимоги платнику податків позбавляє податковий орган права на прийняття рішення про опис майна у податкову заставу; право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення
Рішення відповідача про опис майна у податкову заставу прийнято виходячи з того, що за позивачем обліковувався податковий борг зі сплати податків.

Позивач не надано суду доказів оскарження вказаних вище податкових повідомлень рішень, на підставі яких утворився податковий борг, та податкової вимоги.

Позивач не надав суду належних доказів погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно приписів пункту 91.3 статті 91 вказаного Кодексу податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Умови припинення податкової застави визначені статтею 93 ПК України.

Так, відповідно до пункту 93.1 вказаної статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

За приписами пункту 93.2 ПК України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.

При цьому, підставою для звільнення майна з податкової застави є відповідний документ, що засвідчує закінчення подій, наявність яких зумовили виникнення права податкової застави.

Отже, рішення про опис майна у податкову заставу № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року, яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності позивача, прийнято начальником Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Податковим кодексом України, оскільки у ОСОБА_2 існував податковий борг, який не був погашений або оспорений.

Стосовно доводу позивача - майно, яка знаходиться у податковій заставі, було придбано ОСОБА_2 під час шлюбу, а тому в силу закону вважається спільною сумісною власністю подружжя, а відтак включення до акту опису зазначеного майна та внесення запису про його обтяження до державного реєстру без згоди дружини, яка є співвласником даного майна, здійснено контролюючим органом з порушенням вимог п.89.2 ПК України.

Відповідно до пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого, відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також, на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі, якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі, якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також, на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Згідно вимог підпункту 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 ПК України предметом податкової застави не може бути майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України "Про заставу".

Згідно статті 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором. Предметом застави не можуть бути: культурні цінності, що є об`єктами права державної чи комунальної власності і занесені або підлягають занесенню до Державного реєстру національного культурного надбання; пам`ятки культурної спадщини, занесені до Переліку пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації. Предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких забороняється законом. Предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації. Предметом застави підприємств державної форми власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, та їх структурних підрозділів, що знаходяться в процесі корпоратизації, можуть бути їх товари в обороті або в переробці. Предметом застави не можуть бути гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини, на які поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , на яке накладено податкову заставу, не відноситься до майна, на яке згідно вимог ПК України не може бути накладена податкова застава та не є майном, яке не може бути предметом застави відповідно до Закону України "Про заставу".

Сам факт перебування майна, на яке накладено податкову заставу, у спільній сумісній власності, не є перешкодою згідно вимог ПК України для накладення на дане майно саме податкової застави, оскільки інші вимоги Закону України «Про заставу», окрім статті 4, не поширюються на податкові відносини, які врегульовані ПК України.

За вказаних обставин судом відхтляється даний довод позивача.

Стосовно доводу позивача - податковим органом проведено опис майна ОСОБА_2 без встановлення балансової вартості та без проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», що суперечить вимогам п. 89.2 ПК України, то суд зазначає наступне.

Судом під час розгляду справи на підставі Акту опису майна від 20.02.2019 року № /3/35 та пояснень представника відповідача встановлено, що відповідач не встановив балансову вартість майна та не провів його оцінку відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Разом з тим, акт опису майна лише фіксує певний перелік майна та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Складання акту опису, по суті полягає у викладенні/відображенні на паперовому носії певної інформації, що є фактично технічним процесом створення документа та завершальною стадією виконання організаційно-технічних дій по завершенню створення документу.

Таким чином, суд вважає, що акт опису майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки він лише фіксує відповідні обставини, на підставі зазначеного акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача. Отже, такий акт як і дії по його складенню не підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства та оскарження такого акту не підпадає під судову юрисдикцію взагалі.

Вказана правова відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2020, справа №560/495/19 та у постанові від 20.08.2020 року у справі № 808/2726/16.

За вказаних обставин судом відхиляється даний довод позивача.

Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги - зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30435538 від 22.02.2019 року про встановлення обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений на підставі рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року та Акту опису майна № /3/35 від 20.02.2019 року, шляхом подання заяви про припинення обтяження і виключення вказаного запису про реєстрацію податкової застави з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки за ОСОБА_2 та позивачем, як його спадкаємцем, є наявний податковий борг, який не погашений та не спростований у встановленому ПК України порядку; сам лише факт не зазначення у акті опису майна балансової вартості та не проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не може слугувати єдиною та достатньою правовою підставою для припинення податкової застави за наявності у платника податків не погашеного податкового боргу, окрім того, право податкової застави згідно вимог ст. 88.2 ПК України виникає згідно ПК України та не потребує письмового оформлення.

Стосовно порушений прав та законних інтересів позивача, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_1 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) від 25 листопада 1997 року №6-зп/1997: Частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Приписами статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог п.99.1 ПК України виконання грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу фізичної особи (у тому числі фізичної особи - підприємця, фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність) у разі її смерті або оголошення судом померлою здійснюється її спадкоємцями, які прийняли спадщину (крім держави), в межах вартості майна, що успадковується, та пропорційно частці у спадщині на дату її відкриття. Після закінчення строку прийняття спадщини грошові зобов`язання та/або податковий борг спадкодавця стають грошовими зобов`язаннями та/або податковим боргом спадкоємців.

Оскільки позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняв спадщину, то до позивача перейшли грошові зобов`язання померлої особи, а відтак і право на оскарження рішень (дій чи бездіяльності) податкового органу в цій частині.

На підставі вказаних вище обставин позовні вимоги підлягають часткову задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч.3 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, код ЄДРПОУ ВП 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення форми «ш» від 10.12.2018 року № , згідно з яким до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції у розмірі 10 458,25 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за землю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17 520,06 грн та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити інформацію про пеню у розмірі 17 520,06 грн. з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1488,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 лютого 2023 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили

Суддя С.В. Златін