Справа № 520/1602/22
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

31 січня 2023 р. справа №520/1602/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківської митниці, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.01.2022 року №, податкове повідомлення-рішення від 04.01.2022 року №, податкове повідомлення-рішення від 04.01.2022 року № та розрахунок штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Харківської митниці від 04.02.2022 №, № та № протиправні та підлягають скасуванню, оскільки прийняті без вручення позивачу складеного акту камеральної перевірки, тобто з порушенням порядку і строку проведення камеральної перевірки, передбачених п.86.7 та 86.8 ст.86 ПКУ.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Ухвалою суду від 25.11.2022 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Від представника відповідача К.Милейко, до суду через систем "Електронний суд", надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м.Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Протокольною ухвалою суду від 17.01.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що підтримує заявлені позовні вимог у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача склала на адресу суду клопотання, в якому просила здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що за митною декларацією від 02.09.2021 року №UA805020/2021/006575 ОСОБА_1 здійснено митне оформлення товару: "автомобіль легковий бувший у використанні, призначений для перевезення людей, з поршневим двигуном внутрішнього згорання із запалюванням від стиснення (дизелем), марки BMW, модель 320D; VIN НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1995 см.куб; потужність 110 кВт; номер двигуна - не має даних, загальна кількість місць для сидіння, включаючи водія - 5, календарний рік виготовлення - 2005, модельний рік виготовлення - 2005, дата першої реєстрації - 23.06.2005, кузов - універсал, колір - сірий, колісна формула 4х2, екологічна норма - не нижче Євро-2".

Декларування товару здійснювалось від імені декларанта (громадянки ОСОБА_1 ), здійснювала уповноважена декларантом особа ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка відповідно до частини 5 статті 266 МКУ має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Згідно із статтею 366, статтею 345, пунктом 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України, наказу Харківської митниці від 07.10.2021 №161 "Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи", контролюючим органом проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 02.09.2021 №UA805020/2021/006575.

За висновками вказаної перевірки Харківською митницею складено акт від 12.11.2021 №21/21/7.14-19/ НОМЕР_3 , яким контролюючий орган встановив порушення:

1) ч.4 ст.280, ч.5 ст.295 Митного кодексу України (далі - МКУ), у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на суму 3331,08 гривень, яка підлягає перерахуванню до Державного бюджету України;

2) ч.1 ст.257 МКУ, п.п.215.3.5-1 п.215.3 ст.215 та п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з акцизного податку на суму 47758,75 гривень, яка підлягає перерахуванню до Державного бюджету України;

3) п.190.1 ст.190 ПКУ, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) на суму 16880,12 гривень, яка підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Ні підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.02.2022:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок з ввезених на митну територію товарів (транспортні засоби) на суму 59698,44 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 47758,75 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 11939,69 грн.

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами у розмірі 3331,08 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 333,08 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів у розмірі 21100,15 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 16880,12 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4220,03 грн.

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення незаконними з підстав порушення відповідачем порядку і строку проведення перевірки, а саме в частині проведення перевірки за відсутності позивача та невручення (не надіслання) їй в 5-ти денний термін акту перевірки, що в свою чергу позбавило останню можливості надати письмові заперечення на зазначений акт перевірки, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Суд зауважує, що при вирішенні даної справи, суть спору між сторонами стосується виключно

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Частиною 3 статті 345 МК України визначено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Порядок проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств регулюється статтею 351 МК України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Тривалість проведення перевірки визначається у відповідному наказі митного органу та не може перевищувати строки, встановлені частиною восьмою статті 346 цього Кодексу для проведення документальних виїзних перевірок. Продовження строку проведення перевірки можливе на строк та з підстав, визначених частиною дев`ятою статті 346 цього Кодексу.

Про продовження строків проведення перевірки митний орган інформує підприємство (громадянина) в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті.

Згідно частини 9 статті 351 МК України оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Аналізуючи вищевказані норми митного законодавства, слід дійти висновку, що митні органи мають право проводити документальні виїзні (планові або позапланові) та документальні невиїзні перевірки дотримання декларантами законодавства України з питань митної справи. В даному випадку у відношенні до позивача проведено саме документальну невиїзну перевірку, а не камеральну перевірку, як зазначає представник позивача у позовній заяві.

Судом з наданих представником відповідача доказів встановлено, що перед початком перевірки ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було надіслано повідомлення від 08.10.2021 №19 про початок документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару "Автомобіль легковий, BMW 320D, VIN: НОМЕР_1 ", митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 02.09.2021 №UA805020/2021/0006575.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №910 АТ "Укрпошта" дане повідомлення отримано ОСОБА_1 19.11.2021 про що свідчить її підпис зроблений власноруч.

За результатами перевірки складено акт від 12.11.2021 №21/21/7.14-19/ НОМЕР_3 , який 12.11.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку було направлено ОСОБА_1 .

Поштова кореспонденція (ідентифікатор поштового відправлення №468) повернулась на адресу Харківської митниці з відміткою АТ "Укрпошти" "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частини 6 статті 354 митного кодексу України, у разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки чи неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається зазначеному підприємству в порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У таких випадках митним органом складається відповідний акт.

Відповідно пункту 5 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 року за № 124/28254, із змінами та доповненнями, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

За фактом невручення акту перевірки ОСОБА_1 , відповідачем складений відповідний акт від 31.12.2021 №19.

Таким чином, факт неповідомлення позивача про початок проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару "Автомобіль легковий, BMW 320D, VIN: НОМЕР_1 ", митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 02.09.2021 №UA805020/2021/0006575, а також факт невиконання митними органами обов`язку щодо не вручення/не надіслання декларанту акту перевірки та порушення цим прав ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовано наявними у справі доказами.

Стосовно правомірності прийняття митними органами оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 04.02.2022 №, № та №, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що митним органом при проведенні документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезенні товарів оформлених за митною декларацією від 02.09.2021 №UA805020/2021/006575, встановлено, що за МД від 02.09.2021 №UA805020/2021/006575 здійснено митне оформлення товару "Автомобіль легковий, що був у використанні марка BMW, модель 320D, тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1995 cm3, календарний рік виготовлення 2005, екологічна норма - не нижче Євро-2".

При митному оформленні декларантом були безпідставно застосовані податкові пільги та тимчасові спрощення при ввезенні на митну територію України товарів громадянами, передбачені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо справляння податків і зборів, інших обов`язкових платежів, об`єктом оподаткування якими є транспортні засоби" від 15.04.2021 № №1402-IX (далі - закон 1402) і Закон України "Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України" від 15.04.2021 №1403-IX (далі - закон 1403).

Законом 1402 внесені зміни до розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, зокрема:

- підрозділ 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" доповнено пунктом 77 такого змісту: тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо справляння податків і зборів, інших обов`язкових платежів, об`єктом оподаткування якими є транспортні засоби", за умови дотримання положень, передбачених пунктом 97 розділу XXI "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України, базою оподаткування податком операцій із ввезення на митну територію України транспортних засобів особистого користування, що були у використанні та з року випуску яких минуло більше п`яти років, які класифікуються за товарними позиціями 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни) згідно з УКТ ЗЕД та станом на 31 грудня 2020 року перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту, є сума акцизного податку, нарахованого відповідно до пункту 36 підрозділу 5 цього розділу.

- підрозділ 5 "Особливості справляння акцизного податку та екологічного податку" доповнено пунктом 36 такого змісту: тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо справляння податків і зборів, інших обов`язкових платежів, об`єктом оподаткування якими є транспортні засоби", сума акцизного податку визначається платником податку, на якого поширюється дія цього пункту, за ставкою, що розраховується за такою формулою:

Ставка = Ставка базова + Vе + Fе,

де Ставка базова - ставка податку в євро за 1 одиницю транспортного засобу, що визначається виходячи з кількості років, що минули з року виготовлення транспортного засобу, до року визначення ставки податку та становить 150 євро з транспортного засобу якщо минуло 15 і більше років з року виготовлення транспортного засобу.

Vе - ставка податку в євро за 1 одиницю транспортного засобу, що визначається множенням об`єму циліндрів двигуна внутрішнього згоряння відповідного транспортного засобу в кубічних сантиметрах на коефіцієнт, що становить 0,25 євро за 1 кубічний сантиметр об`єму циліндрів двигуна для транспортного засобу з об`ємом двигуна внутрішнього згоряння до 2000 кубічних сантиметрів включно;

Fе - ставка податку в євро за 1 одиницю транспортного засобу, що становить для транспортних засобів, оснащених двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем), - 100,0 євро.

Законом 1403 внесені зміни до Митного кодексу України, зокрема, розділ XXI "Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-8 такого змісту: "Установити, що тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України", звільняються від оподаткування ввізним митом транспортні засоби особистого користування (у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію), що були у використанні та з року випуску яких минуло більше п`яти років, які класифікуються за товарними позиціями 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни) згідно з УКТ ЗЕД та станом на 31 грудня 2020 року перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту".

Таким чином, при митному оформлені за МД від 02.09.2021 №UA805020/2021/006575 нараховані платежі наступним чином:

- акцизний податок: Ставка базова + Vе + Fе = 150 євро + 0.25 євро*1995 cm3 + 100 євро = (150 євро + 498,75 євро + 100 євро) Х 31,9323 = 23909,31 грн.;

- податок на додану вартість: 23909,31 грн. * 20% = 4781,86 грн.;

- ввізне мито розраховане умовно (без сплати) у сумі 3331,08 грн.

Під час здійснення аналізу даного митного оформлення товару, крім іншого, врахована інформація, надана листом Сумської митниці від 28.09.2021 №7.24-08-1/19/7.14/1295 про факт ввезення транспортного засобу з території Російської Федерації, що призвело до необґрунтованого застосування пільг при митному оформлені, і як наслідок до несплати митних платежів у повному обсязі за митною декларацією від 02.09.2021 №UA805020/2021/006575.

Перевіркою встановлено, що митному оформленню за МД від 02.09.2021 №UA805020/2021/006575 передувало поміщення автомобілю BMW 320D VIN № НОМЕР_1 у митний режим тимчасового ввезення при ввезенні на митну територію України з території Російської Федерації.

Так, згідно з даними Журналу пункту пропуску АСМО "Інспектор" автомобіль BMW 320D VIN № НОМЕР_1 був ввезений на митну територію України 23.09.2017 о 17 год 58 хв через пункт пропуску "Гоптівка - Нехотєєвка" (суміжна країна РФ) з метою особистого користування в режимі тимчасового ввезення до одного року. Після цього, згідно з даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску і Журналу пункту пропуску АСМО "Інспектор" в період по 02.09.2021 зазначений автомобіль з митної території України не вивозився.

Згідно з пунктом 77 підрозділу 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, базою оподаткування податком операцій із ввезення на митну територію України транспортних засобів, є сума акцизного податку, нарахованого відповідно до пункту 36 підрозділу 5 цього розділу за умови дотримання положень, передбачених пунктом 97 розділу XXI "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України.

Відповідно до пункту 97 Розділу XXI "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України за умови сплати належних митних платежів з дотриманням особливостей, встановлених пунктом 77 підрозділу 2 та пунктом 36 підрозділу 5 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 36 підрозділу 5 "Особливості справляння акцизного податку та екологічного податку" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України дія цього пункту не поширюється на транспортні засоби, якщо вони не відповідають екологічним нормам "ЄВРО-2" і вище та/або мають походження з країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом України або визнаної державою-агресором по відношенню до України згідно із законодавством, та/або ввозяться з території такої держави-окупанта (агресора) та/або з тимчасово окупованої території України, визначеної такою згідно із законом України.

Постановою Верховної ради України 27.01.2015 №129-VІІІ "Про Звернення Верховної

Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором" Російську Федерацію визнано державою-агресором.

Таким чином, суд погоджується з висновками митного органу, викладеними в акті перевірки про те, що дії пов`язані із застосуванням особливих умов оподаткування, встановлених законами №1402-ІХ і №1403-ІХ, у разі ввезення транспортного засобу на митну територію України з території Російської Федерації, є неправомірними.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частиною першою статті 257 МКУ визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини восьмої статті 264 МКУ з моменту прийняття митним органом

митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до частини другої статті 270 МКУ правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом. Відповідно пункту 216.4. статті 216 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках.

Частиною другою статті 293 МКУ, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

З огляду на викладене, невиявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

Відповідно до пункту 214.4 статті 214 ПКУ базою оподаткування акцизним податком у разі обчислення із застосуванням специфічних ставок з підакцизних товарів (продукції) базою оподаткування є їх величина, визначена в одиницях виміру ваги, об`єму, кількості товару (продукції), об`єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках.

Відповідно до підпункту в пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Так, згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже ,сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Пунктом 36.1 статті 36 ПКУ визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Не виконання податкового обов`язку, у відповідності до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України є податковим правопорушенням, за яке передбачена фінансова відповідальність.

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 4 частини 1 статті 289 МКУ, якщо сума грошового зобов`язання визначається контролюючим органом, платник податку не несе відповідальність за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, однак несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від 06.09.2005, пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від 18.07.2006, пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від 10.02.2010, пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд звертає увагу, що представником позивача в позовній заяві доводи щодо неправомірності нарахування відповідачем акцизного податку з ввезених на митну територію товарів (транспортні засоби), мита на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів разом з відповідними доказами не заявлені.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Правилами ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 04.02.2022 №, № та № прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, а тому відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову, то згідно з вимогами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 134, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Харківської митниці від 04.02.2022 №, № та №.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, з урахуванням, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2023 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО