Справа № 440/11254/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/11254/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), у якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18 серпня 2022 року № 68 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у встановленому чинним законодавством порядку та спосіб, зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , періоди роботи з 04 жовтня 1984 року по 01 грудня 1985 року у колгоспі "ім. Тельмана" і з 04 грудня 1985 року по 13 листопада 1986 та з 21 травня 1990 року по 12 вересня 1997 року в колгоспі "Перемога".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18 серпня 2022 року № 68 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до його страхового стажу періодів роботи з 04 жовтня 1984 року по 01 грудня 1985 року у колгоспі "ім. Тельмана", а також з 04 грудня 1985 року по 13 листопада 1986 та з 21 травня 1990 року по 12 вересня 1997 року в колгоспі "Перемога", оскільки, на думку позивача, ним було подано до пенсійного органу достатні докази на підтвердження страхового стажу за вказані періоди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/11254/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 січня 2023 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву /а.с. 44-47, 49-51/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що трудова діяльність членів колгоспів має підтверджуватися трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 04.10.1984 по 01.12.1985 у колгоспі "ім. Тельмана"; з 04.12.1985 по 13.11.1986 та з 21.05.1990 по 12.09.1997 у колгоспі "Перемога", оскільки відсутня уточнююча довідка про вироблений та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві (ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення"). Вважає, що страховий стаж позивача становить 21 років 11 місяців 13 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком.

20 січня 2023 року до суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про залучення до участі в справі №440/11254/22 як другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області про залучення другого відповідача у справі №440/11254/22.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

11.08.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 26/, звернувся до Управління ПФУ в м. Кременчуці із заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 64-65/, та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

18.08.2022 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №68 /а.с. 11, 57/, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 29 років. Страховий стаж позивача становить 21 рік 11 місяців 13 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано: з 04.10.1984 по 01.12.1985 період роботи у колгоспі "ім. Тельмана"; з 04.12.1985 по 13.11.1986 та з 21.05.1990 по 12.09.1997 періоди роботи у колгоспі "Перемога", оскільки відсутня уточнююча довідка про вироблений та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві (стаття 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Позивач не погодився з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.08.2022 №68 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та звернувся до суду даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.08.2022 №68 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 29 років.

На час звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 11.08.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 26/, досяг 60 років. Про це спору між сторонами немає.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що за розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 11 місяців 13 днів /а.с. 57/.

Спір між сторонами виник щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу: з 04.10.1984 по 01.12.1985 період роботи у колгоспі "ім. Тельмана"; з 04.12.1985 по 13.11.1986 та з 21.05.1990 по 12.09.1997 періоди роботи у колгоспі "Перемога", оскільки відсутня уточнююча довідка про вироблений та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Згідно з пунктом "а" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 наявні, зокрема, такі записи /а.с. 74-78, 13-17/:

- запис №7 - 04.10.1984 - прийнятий в члени колгоспу ім. Тельмана Нікопольського району Дніпропетровської області і направлений в автогараж в якості електрогазозварника ІV розряду (рішення правління Протокол №10 за 1984 рік);

- запис №8 - 01.12.1985 - звільнений з членів колгоспу і звільнений з роботи у зв`язку зі зміною місця проживання (рішення правління Протокол №11 за 1985 рік).

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив особливий порядок зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.

Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників", установлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу, в тому числі на членів рибознавчих колгоспів, з моменту прийняття їх у члени колгоспу.

Відповідно до пункту 1 Основного положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою правління Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу (пункт 2 Основних положень).

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно пункту 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.

Зважаючи на викладене, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу та підтверджує обставини про трудову участь: прийняття в колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, його виконання чи не виконання.

У трудовій книжці колгоспника №178 ОСОБА_1 відсутні відомості про його вступ в члени колгоспу імені Тельмана та відсутні відомості про обставини про трудову участь позивача, зокрема, про прийняття в колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, його виконання чи не виконання ОСОБА_1 /а.с. 79-80/.

Таким чином, за відсутності встановлених статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відомостей у трудовій книжці колгоспника та у трудовій книжці, такі відомості мають бути підтверджені іншими документами, виданими за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відповідні відомості.

Позивачем не надано до пенсійного органу та до суду уточнюючої довідки на підтвердження обставин його трудової участі у колгоспі імені Тельмана, зокрема, про прийняття в колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання ОСОБА_1 , тому, враховуючи, що трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджено прийняття позивача у члени колгоспу імені Тельмана 04.10.1984 та його звільнення з членів колгоспу 01.12.1985, при обчисленні страхового стажу роботи позивача слід врахувати час роботи ОСОБА_1 у колгоспі імені Тельмана за фактичною тривалістю.

У трудовій книжці колгоспника №178 ОСОБА_1 /а.с. 79-80/, зокрема, наявні такі записи:

- прийнятий в члени колгоспу "Перемога" згідно поданої заяви від 04.12.1985, наказ №12 від 07.12.1985;

- 20.02.1986 - у 1985 році працював зварювальником, кількість пророблених людиноднів за рік - 11, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 10, нараховано за рік - 59,91 крб.;

- 13.11.1986 - у 1986 році позивач працював зварювальником, кількість пророблених людиноднів за рік - 266, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 240, нараховано за рік - 1517,15 крб.;

- звільнений з членів колгоспу "Перемога" згідно поданої заяви від 13.11.1986, наказ №12 від 13.10.1986;

- прийнятий в члени колгоспу "Перемога" згідно поданої заяви від 14.05.1990, наказ №5 від 21.05.1990;

- 20.02.1991 - у 1990 році позивач працював техн. оператор холод. установ., кількість пророблених людиноднів за рік - 277, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 200, нараховано за рік - 1338,55 крб.;

- 15.01.1992 - у 1991 році позивач працював техн. оператор холод. установ., кількість пророблених людиноднів за рік - 362, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 270, нараховано за рік - 3976,29 крб.;

- 15.01.1992 - у 1992 році позивач працював техн. оператор холод. установ., кількість пророблених людиноднів за рік - 342, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 270, нараховано за рік - 52640,12 крб.;

- 10.02.1992 - у 1993 році позивач працював техн. оператор холод. установ., кількість пророблених людиноднів за рік - 272, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 270, нараховано за рік - 2530202 крб.;

- 08.02.1995 - у 1994 році позивач працював мех. комбайн., кількість пророблених людиноднів за рік - 322, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 270, нараховано за рік - 25697717 крб.;

- 20.02.1996 - у 1995 році позивач працював мех. комбайн., кількість пророблених людиноднів за рік - 274, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 270, нараховано за рік - 111307500 крб.;

- 03.02.1997 - у 1996 році позивач працював операт., кількість пророблених людиноднів за рік - 276, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 270, нараховано за рік - 374,15 грн.;

- 05.02.1998 - у 1997 році позивач працював операт., кількість пророблених людиноднів за рік - 189, встановлений мінімуму трудоднів (або людиноднів) за рік - 200, нараховано за рік - 722,98 грн.;

- звільнений з членів КСП "Перемога" за прогули, систематичне невироблення встановленого мінімуму вихододнів, наказ №10 від 12.09.1997.

Трудова книжка колгоспника №178 містить всі необхідні записи про роботу у колгоспі "Перемога".

Доказів того, що у період з 04.12.1985 по 13.11.1986 та з 21.05.1990 по 12.09.1997 позивач не працював у колгоспі "Перемога" до суду не надано.

Зважаючи на викладене вище, зарахуванню до страхового стажу позивача підлягають періоди роботи у колгоспі "Перемога" з 04.12.1985 по 13.11.1986 та з 21.05.1990 по 31.12.1996, які підтверджені відомостями трудової книжки колгоспника.

Водночас, суд враховує, що позивачем відпрацьовано за 1997 рік 189 трудоднів (вихододнів) при встановленому мінімумі 200 трудоднів, тобто позивач у 1997 році не виконав без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому відповідно до приписів статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи позивача у колгоспі "Перемога" з 01 січня 1997 року по 12 вересня 1997 року слід врахувати при визначення страхового стажу ОСОБА_1 за фактичною тривалістю.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення від 18 серпня 2022 року №68 прийняте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене вище, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18 серпня 2022 року №68 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 серпня 2022 року про призначення пенсії за віком та вирішити питання, щодо якого звернувся ОСОБА_1 , з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у встановленому чинним законодавством порядку та спосіб, зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , періоди роботи з 04 жовтня 1984 року по 01 грудня 1985 року у колгоспі "ім. Тельмана" і з 04 грудня 1985 року по 13 листопада 1986 та з 21 травня 1990 року по 12 вересня 1997 року в колгоспі "Перемога", як обраний позивачем спосіб захисту свого права, фактично не є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки питання про зарахування чи не зарахування періодів роботи до страхового стажу вирішується пенсійним органом у процесі розгляду заяви про призначення пенсії та знаходить своє відображення у рішенні, прийнятому за результатами вирішення питання про призначення пенсії, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №182210210 від 29.12.2022 /а.с. 10/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 33/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (992,40 грн./2).

У позовній заяві позивачем також заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

За приписами частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копії: договору про надання правничої/правової допомоги від 24.12.2022, укладеного між адвокатом Логіновим Д.В. та Ірзою В.В. /а.с. 20-23/, копію додаткової угоди до договору про надання правничої/правової допомоги від 24.12.2022 /а.с. 24/, прибуткового касового ордеру №1/12 від 24.12.2022 на суму 5000,00 грн. /а.с. 25/, квитанції до прибуткового касового ордера №1/12 від 24.12.2022 на суму 5000 грн. /а.с. 25/, ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Логіновим Д.В. /а.с. 30/, посвідчення адвоката Логінова Д.В. /а.с. 9/, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого гр. ОСОБА_2 /а.с. 9/.

Відповідач у відзиві заперечує проти стягнення за рахунок його бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., зазначаючи про їх не співмірність зі складністю справи, часом, витраченим на надання правничої допомоги, та обсягом виконаних робіт.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі №826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Справа, що розглядається, відноситься до окремої категорій справ незначної складності, які в силу статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чином, враховуючи, що адвокатом було виконано роботи по складенню та поданню до суду позовної заяви у справі незначної складності, тобто обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи кваліфікую адвоката та стаж його роботи, не потребував значних витрат часу, а також зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. (3000 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 132, 134, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18 серпня 2022 року №68 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 серпня 2022 року про призначення пенсії за віком та вирішити питання, щодо якого звернувся ОСОБА_1 , з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич