Справа № 640/22656/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 26 травня 2021 року № 96;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26 травня 2021 року № 96 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, включаючи наступні складові грошового забезпечення: посадовий оклад (8 тарифний розряд) - 3 080,00 грн; оклад за військовим званням (старший прапорщик) - 1020,00 грн; надбавка за вислугу років (40 %) - 1 640.00 грн; надбавка за особливості проходження служби (50 %) - 2 870,00 грн; премія (125 % від окладу) - 3 850.00 грн., починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням проведених раніше виплат;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 50 % суми підвищення до розміру пенсії з 01 січня 2018 року та 75 % суми підвищення до розміру пенсії з 01 січня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, який обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 26 травня 2021 року № 96.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26 травня 2021 року № 96 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, включаючи усі складові грошового забезпечення, починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 50 % суми підвищення до розміру пенсії з 01 січня 2018 року та 75 % суми підвищення до розміру пенсії з 01 січня 2019 року;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, який обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, починаючи з 05.03.2019 по 03.09.2019, з урахуванням проведених раніше виплат

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1716,00 грн, та витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в даній частині як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.

Доводи апелянта стосуються того, що його вимоги про відшкодування судових витрат є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, що свідчить про наявність підстав для задоволення таких у повному обсязі.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування судових витрат у повному обсязі, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що: дана справа відноситься до справ незначної складності, наявна стала судова практика у такій категорії справ; розгляд справи проведено без участі сторін у порядку спрощеного (письмового) провадження; позов носить немайновий характер; дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

На підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заявником надано

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, позивачем надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.05.2021 №37, ордеру №679562, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.06.2012 №4917/10, додаткового договору №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.05.2021 №37, додаткового договору №2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.05.2021 №37, акта від 04.08.2021 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.05.2021 №37, квитанції від 04.08.2021 №0804-3 на суму 7 500 грн., детального опису наданих послуг адвокатом за договором про надання правової (правничої) допомоги від 18.05.2021 №37 Чернюк О.В .

Згідно з вказаним актом позивачу надано такі послуги: підготовка заяви та супровідного листа до ГУ ПФУ в м. Києві про перерахунок пенсії на підставі довідки від 26.05.2021 №95 - 1 000,00 грн х 1 год. = 1 000,00 грн; підготовка заяви та супровідного листа до ГУ ПФУ в м. Києві про перерахунок пенсії у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, з урахуванням проведених раніше виплат - 1 000,00 грн х 1 год. = 1 000,00 грн; первинний аналіз документів, наданих клієнтом, їх систематизація, виготовлення копій документів - 1 000,00 грн х 1 год.; аналіз нормативно-правових актів законодавства України та ознайомлення з рішеннями судових органів щодо пенсійного забезпечення - 1 000,00 грн х 1 год. = 1 000,00 грн; надання консультацій клієнту щодо узгодження правової позиції 1 000,00 грн х 0,5 год. (30 хв.) = 500,00 грн; підготовка позовної заяви до суду про: визнання протиправними дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 26.05.2021 №96 та зобов`язання вчинити дії; визнання протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві в частині зменшення розміру пенсії за рахунок виплати 50% суми підвищення до розміру пенсії з 01.01.2018 року та 75% суми підвищення до розміру пенсії з 01.01.2019 року та зобов`язання вчинити дії - 1 000,00 грн х 3 год. = 3 000,00 грн., загальна сума складає 7 500 грн.

Крім цього, згідно з пунктом 4 додаткового договору від 14.07.2021 № 2 у разі якщо буде прийнято судове рішення про задоволення позовних вимог клієнта та визнання протиправними дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 26.05.2021 № 96, зобов`язання вчинити дії, клієнт додатково сплачує адвокату гонорар в розмірі 3 000 грн протягом 10 днів з моменту ухвалення судового рішення.

За таких умов, позивачем заявлено до відшкодування 10500,00 грн (7 500 грн + 3 000 грн).

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Оцінивши докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що час, витрачений на підготовку, надання консультацій, складання, подання документів та представництва інтересів в суді, відповідає умовам договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно ч. 7 ст. 139 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

Відповідачем не наведено жодного належного спростування обґрунтованості суми витрат на правничу допомогу саме у цій справі, їх не співмірності або завищеності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

В частині висновків суду першої інстанції стосовно того, що обсяг фактично наданих адвокатом послуг, які були прийняті позивачем, та як наслідок, визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, не відповідає складності справи та не повністю сплачена, колегія суддів зазначає таке.

Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначені норми ст.ст. 134, 139 були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Таким чином, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та висновками Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, а докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково.

В контексті викладеного вище, судова колегія приходить до висновку щодо наявності підстав для відшкодування на користь позивача документально підтверджених судових витрат у розмірі 10500,00 грн.

Поряд з цим, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, оскільки останній просив змінити спірне рішення суду, в той час як встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини свідчать про наявність підстав саме для скасування оскаржуваного рішення в частині, а не його зміни.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, які підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями ст. ст. 139, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2022 року - скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 (десять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ().

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко