Справа № 560/4654/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 560/4654/21 пров. № А/857/14058/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №560/4654/21 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 13.09.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 шкоду нанесену державі у розмірі 3048,93 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду з позовом.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що предметом позову є стягнення з колишнього військовослужбовця матеріальних збитків завданих державі під час проходження військової служби. Зазначає, що відповідно до ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Звертає увагу, що збитки завдані державі відповідачем були встановлені 08 вересня 2020 року, про що зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_2 Про результати службового розслідування від 08 вересня 2020 року №547 та позивач у межах річного строку звернувся в суд. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах застосовуються строки звернення до суду визначені ст.122 КАС України, оскільки позивачем пропущений встановлений ч.2 ст.122 КАС України тримісячний строк звернення до суду, а обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку при розгляді справи позивачем не наведено та не доведено, тому є достатньо підстав для залишення позову без розгляду.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Ч.1 ст.45 КАС України також передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.2 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з Аудиторським звітом від 11 липня 2020 року №234/1/31/28 про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10 березня 2017 року по 31 травня 2020 року встановлено, що 12-ть військовослужбовців не були позбавлені щомісячної премії повністю за місяць, у якому вони допустили (скоїли) невихід на службу без поважних причин. Внаслідок чого допущені незаконні витрати коштів на загальну суму 65647,61 грн, а саме: переплати грошового забезпечення на суму 46891,16 грн, ПДФО на суму 8440,41 грн та ЄСВ на суму 10316,04 грн.

При цьому, актом службового розслідування від 01 вересня 2020 року встановлено порушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку із неправильним поданням рапортів на преміювання.

Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 вересня 2020 року №547 вбачається, що помічнику командира полку з правової роботи начальнику юридичної групи військової частини НОМЕР_1 у термін до 11 вересня 2020 року наказано підготувати та направити листа з актом службового розслідування та додатками до нього в частині, що стосуються військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , де на даний момент підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу з клопотанням про стягнення коштів. У разі відмови, підготувати та подати позов до суду про відшкодування збитків. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 зробити запис про невідшкодовані кошти у розмірі 3048,93 грн до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 .

Отже, шкода завдана військовій частині НОМЕР_1 полягає у подачі відповідачем рапорту на преміювання у розмірі 80% на суму 3048,93 грн, яка була виявлена під час проведення планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10 березня 2017 року по 31 травня 2020 року, за результатами чого складено відповідний акт 01 вересня 2020 року.

Таким чином, з 08 вересня 2020 року розпочав перебіг процесуальний строк звернення до суду з позовом у цій справі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, покликання позивача щодо застосування річного строку передбаченого ст.233 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами роботодавця про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, тому строк оскарження в один рік застосовується для звернення до місцевих загальних судів.

Разом з тим, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №813/1045/18 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу за позовом військової частини до військовослужбовця про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої ним державі через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби, дійшла висновку, що спір у справі щодо відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_4 шкоди, завданої військовослужбовцем шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. Такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах строки звернення до суду з вирішенням цього публічно-правового спору охоплюється ст.122 КАС України, тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ст.233 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

Таким чином, доводи апелянта в частині застосування строків звернення до суду з покликанням на ст.233 КЗпП України у спірних правовідносинах спростовуються наведеними вище мотивами, і колегія суддів такі відхиляє.

Матеріалами справи підтверджується, що у розглядуваному позові предметом спору є шкода завдана військовій частині НОМЕР_1 , яка полягає у преміюванні відповідача у розмірі 80% на суму 3048,93 грн, яка була виявлена під час проведення планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10 березня 2017 року по 31 травня 2020 року, за результатами чого складено відповідний акт 01 вересня 2020 року (а.с.26-27).

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, актом службового розслідування від 01 вересня 2020 року встановлено порушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку із неправильним поданням рапортів на преміювання.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, з цим позовом в суд позивач звернувся 12 квітня 2021 року, що значно перевищує тримісячний строк, визначений ч.2 ст.122 КАС України.

У постанові від 17 серпня 2020 року у справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання документального обґрунтованого пояснення щодо причин пропуску строку звернення до суду.

Крім того, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, вказані позивачем у заяві про поновлення строку та встановлено позивачу новий строк для усунення недоліків, шляхом подання письмової заяви з підставами для поновлення строку.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не місять жодної обставини, яка свідчила б про поважність причин неможливості своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

За виявлення належної активності та небайдужості у позивача існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на звернення до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 21 травня 2020 року (справа №826/4444/17).

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ст.122 КАС України.

Також, одночасно колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

За таких обставин з огляду на те, що позовна заява подана поза межами строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення такої без розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №560/4654/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 02 лютого 2023 року.