Справа № 127/22709/22
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/22709/22

Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

25 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Химича Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського батальйону УПП у Вінницкій області рядового поліції Назарук Тетяни Василівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського батальйону УПП у Вінницькій області рядового поліції Назарук Тетяни Василівни про скасування постанови серії ЕАР № 5955942 від 29.09.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 18.11.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи, окрім оскаржуваної постанови, відсутні будь-які докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а з наявних в матеріалах справи відеоматеріалів, не представляється можливим встановити порушення позивачем ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивач, керуючи автомобілем марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, у зв`язку з чим порушив вимоги п. 8.7.3.е.ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що із відео з нагрудної камери поліцейського не можливо однозначно встановити ту обставину, чи перетнув її автомобіль розмітку 1.12, а саме стоп-лінію, в момент червоного сигналу світлофора, на відео з нагрудної камери поліцейського взагалі не зафіксовано світлофора.

В судовому засіданні позивач заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.09.2022 відповідачем було складено постанову серії ЕАР № 5955942 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Постанова мотивована тим, що позивач, керуючи автомобілем марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, у зв`язку з чим порушив вимоги п. 8.7.3.е. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначає, що обставини, наведені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 8.1 а) Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора, вважається регульованим (п.16.1 ПДР).

Відповідно до п.8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Приписами пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху України визначено, що сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух ; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Значення сигналів світлофора визначенні пунктом 8.7.3 ПДР. З положень підпункту «е» пункту 8.7.3 ПДР встановлено, що червоний забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Разом з тим, статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, до матеріалів справи було долучено відеозапис з місця події, який повторно було надано представником відповідача для огляду в судовому засіданні.

Зокрема, на відеозаписі з портативного нагрудного відеореєстратора з СД-диску, видно факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме момент проїзду перехрестя на забороняючий сигнал світлофора.

Доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі не видно заборонений сигнал світлофора, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вчинення позивачем правопорушення підтверджується іншими доказами зафіксованими відеозйомкою. Так проглянувши відеозапис встановлено, що позивач рухаючись по проїзній частині дороги вул. Брацлавська м. Вінниці, не зважаючи на наявність дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія), трамваю, що зупинився перед цією лінією, початок руху пішоходів, та наявний пішохідних перехід, який регулюється сигналом світлофору, не прийняла до уваги сигнал світлофора, що забороняв рух, продовжив рух на заборонний сигнал світлофора. Про те, що сигнал світлофора був заборонений для руху транспортних засобів суд зробив висновок з того, що інші транспортні засоби, зокрема тролейбус, зупинилися біля стоп-лінії не продовжуючи свій рух далі. Як наслідок цього, свій рух черер проїжджу частину розпочав і пішохід, що свідчить про зелений сигнал світлофора для пішоходів.

Доповненням до відео є схема роботи світлофорного об`єкта по тактам вул. Брацлавська- вул.Замостянська, яка надана представником відповідача в судовому засіданні.

З даної схеми встановлено (3 фаза ТФ.-21с. 1 Такт-18с.), що в разі зеленого сигналу світлофора для пішоходів (напрямок 6 схеми) для інших учасників дорожнього руху (напрямок 10 схеми) сигнал світлофора є червоним.

Таким чином відповідно до п. 16.8. ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Тобто, в матеріалах справи, окрім оскаржуваної постанови, наявні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що їй не надано для ознайомлення відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, оскільки процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не передбачає вимкнення зазначеної камери, тому що повинна тривати безперервна зйомка події.

Висновок про те, що відеоматеріали з місця події є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17, від 29 травня 2018 року у справі № 727/6565/17 та від 11 липня 2019 року у справі №686/15730/16-а.

Отже, колегія суддів вважає, що вищевказаний відеозапис, спрямований на фіксацію адміністративного правопорушення є належним та допустимим доказом, який в силу наведених вище норм закону не може не оцінюватись судом, та не братись до уваги при вирішенні даного спору.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 01 лютого 2023 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.