Справа № 120/7199/22
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

06 лютого 2023 р. Справа № 120/7199/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Вінницької митниці

про визнання протиправним та скасування рішень суб`єкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Вінницької митниці (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що 16.12.2021 його довіритель уклав договір № 25 (далі - договір) з підприємцем ОСОБА_2 (далі - Продавець), згідно з яким продавець зобов`язується поставити, а покупець оплатити товар, назва якого, його асортимент, комплектність та кількість вказані в Додатку № 1 - «Специфікація», яка є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно «Специфікації,» з яким продавець продав, а покупець купив товар: віники сорго, країна походження: Туркменістан, кількість: 26 000 шт., ціна: 19500 доларів США.

Вказав, що загальна вартість Договору складає 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот доларів США (п. 3.2 договору). Вартість товару є фіксованою та не підлягає зміні в односторонньому порядку, також, платежі, не передбачені цим Договором, оплаті Покупцем не підлягають (п. 3.4 договору). Ціна Товару включає в себе вартість доставки, упаковки, експортного митного оформлення з оплатою експортного мита та інших зборів, навантаження Товару, на транспортний засіб зі складу Продавця на умовах DAP Україна Вінниця (згідно INCOTERMS 2020) (п. 3.4 договору).

02.07.2022 року Покупець та Продавець уклали додаткову угоду № 1 до договору № 25 від 16.12.2021 року, в якій: змінили п. 3.2 Договору в такій редакції: 3.2 загальна вартість Договору складає 17475 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) доларів США; у зв`язку із зміною кількості товару Специфікація № 2 є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди. Інші пункти залишаються без змін.

Продавцем Покупцю надано рахунок-фактуру № 25 від 02.07.2022 року відповідно до специфікації № 2. 18.07.2022 року Покупець та Продавець уклали додаткову угоду № 2 до договору № 25 від 16.12.2021 року, якій у зв`язку із форс-мажорними на території України Сторони прийшли до висновку продовжити строк оплати за рахунок Продавця другої частини від загальної вартості Договору до 03.08.2022 р. та п. 2.1 Договору № 25 змінити та читати в такій редакції: 2.1. Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання відвантажувальних документів, а саме: CMR та експортної декларації». Інші пункти залишені без змін.

У зв`язку з чим скориговано кількість товару, що вплинуло на кінцеву вартість поставки. Представник позивача наголосив на тому, що позивач повністю оплати вартість товару, вказану в рахунку-фактурі (інвойсі) №25 від 02.07.2022.

В подальшому, для митного оформлення товару, ввезеного на підставі договору №25 від 16.12.2021, позивач подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію від 01.08.2022 ВМД №UA401020/2022/033776.

Під час дослідження ВМД №UA401020/2022/033776 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за №UA401000/2022/000034/2 від 01.08.2022 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA401020/2022/001495 від 01.08.2022.

Не погодившись із такими рішеннями митного органу, представник позивача звернувся до суду із цим позовом в якому просив визнати їх протиправними та скасувати.

Ухвалою від 13.09.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та картки відмови слугували виявлені розбіжності між датою рахунку на оплату придбаного товару, що вказаний ЕМД та датою рахунку, який був наданий з відповідної ЕМД до митного оформлення.

Таким чином, на переконання відповідача, подані до митного оформлення документи містять розбіжності / неточності та не містять всіх відомостей, що документально підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару.

30.09.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується із доводами відповідача і просить задовольнити позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

16.12.2021 між ФОП ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір № 25, згідно з яким продавець продав, а покупець купив товар: віники сорго, країна походження: Турменістан, кількість: 26 000 шт., ціна: 19500 доларів США.

Договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 15.12.2022 року.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється залізничним, автомобільним видом транспортом протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надходження на розрахунковий рахунок Продавця 30% (тридцяти) попередньої оплати за товар.

Відповідно до п. 2.2 договору транспортні витрати по доставці товару до пункту призначення на умовах DAP Україна Вінниця Туркменістан (згідно INCOTERMS 2020) Продавець бере на себе.

Відповідно до п. 3.1 договору першочерговий платіж за поставляємий товар по цьому Договору здійснюється Покупцем в доларах США шляхом попередньої оплати 30% від загальної вартості товару на рахунок Продавця, інші 70% Покупець сплачує протягом 15 робочих днів після навантаження Товару і надання йому товарно-транспортної (CMR), експортної декларації.

Товар повинен поставлятися в упаковці, яка забезпечує його збереження при транспортуванні і подальшому зберіганні (п. 2.4 договору).

Загальна вартість Договору складає 19500.00 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) доларів 00 центів США (п. 3.2 договору).

Вартість товару є фіксованою та не підлягає зміні в односторонньому порядку, також, платежі, не передбачені цим Договором, оплаті Покупцем не підлягають (п. 3.4 договору).

Ціна Товару включає в себе вартість доставки, упаковки, експортного митного оформлення з оплатою експортного мита та інших зборів, навантаження Товару, на транспортний засіб зі складу Продавця на умовах DAP Україна Вінниця (згідно INCOTERMS 2020) (п. 3.4 договору).

В специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 25 від 16.12.2021 року) вказано назва товару: віники сорго, країна походження: Туркменістан, кількість: 26000 шт., ціна: 19500 доларів США.

Продавцем Покупцю надано рахунок-фактуру № 25 від 16.12.2021 року відповідно до специфікації № 1.

Відповідно до Інвойсу № 25 від 16.12.2021 продавцем та покупцем була узгоджена номенклатура, ціна та кількість Товару. Загальна кількість товару склала 26000 шт. загальна вартість товару 195000 дол. США.

02.07.2022 року Покупець та Продавець уклали додаткову угоду № 1 до договору № 25 від 16.12.2021 року, в якій: змінили п. 3.2 Договору в такій редакції: 3.2 загальна вартість Договору складає 17475 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) доларів США; у зв`язку із зміною кількості товару Специфікація № 2 є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди. Інші пункти залишаються без змін.

В специфікації № 2 (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 02.07.2022 року до договору № 25 від 16.12.2021 року) вказано назва товару: віники сорго, країна походження: Туркменістан, кількість: 23300 000 шт., ціна: 17475 доларів США.

Продавцем Покупцю надано рахунок-фактуру № 25 від 02.07.2022 року відповідно до специфікації № 2. 18.07.2022 року Покупець та Продавець уклали додаткову угоду № 2 до договору № 25 від 16.12.2021 року, якій у зв`язку із форс-мажорними на території України Сторони прийшли до висновку продовжити строк оплати за рахунок Продавця другої частини від загальної вартості Договору до 03.08.2022 р. та п. 2.1 Договору № 25 змінити та читати в такій редакції: 2.1. Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання відвантажувальних документів, а саме: CMR та експортної декларації». Інші пункти залишені без змін.

В подальшому, для здійснення митного оформлення товару позивачем документи на придбаний товар подано митну декларацію від 01.08.2022 ВМД №UA401020/2022/033776 та необхідний пакет документів, що зазначений в додатках до ВМД, а саме: рахунок-фактура (інвойс) від 02.07.2022 року № 25, зовнішньоекономічний договір від 16.12.2021 № 25, платіжне доручення в іноземній валюті від 05.01.2022 № NJBKLM15O5OAB77, калькуляція від 01.06.2022 № б/н, декларацію країни відправника від 04.07.2022 №07514/040722/0002951.

Митну декларацію №UA401020/2022/033776 було оформлено без зауважень.

Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена за першим методом, за ціною договору.

За результатами розгляду поданої декларантом електронної митної декларації №UA401020/2022/033776 від 01.08.2022 та доданих до неї документів, 01.08.2022 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2022/000034/2.

Зокрема в рішенні з посиланням на положення ч. 1 ст. 337 Митного кодексу України (далі - МКУ) вказано, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МКУ. Згідно п. 5 ст. 54 МКУ митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п.2 ст. 52 МКУ декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Так, у поданих до митного оформлення разом із ЕМД платіжних дорученнях в полі «Призначення платежу» зазначено, що оплата була проведена за інвойс №25 від 16.12.2021 до контракту №25 від 16 12 2021. в той час, як до митного оформлення був поданий рахунок №25 від 02.07.2022. Також слід зауважити, що згідно цього платіжного доручення, оплата була проведена раніше, ніж був виставлений рахунок, який поданий до митного оформлення разом із ЕМД, що викликає обґрунтований сумнів, щодо автентичності рахунку №25 від 02.07.2022, дає привід припускати, про існування ще одного рахунку (№25 від 16.12 2021) на товар задекларований в ЕМД.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності/неточності та не містять всіх відомостей, що документально підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару.

Враховуючи вищевикладене, декларанту було направлено лист, щодо надання документів зазначених в ч. 3 ст. 53 МКУ. Декларант листом від 01.08.2022 № 01-08 відмовився від надання додаткових документів. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, відповідно до пп.2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та ст. 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні.

Також, роз`яснено право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у органі доходів і зборів вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.

Відмову у митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів №UA401020/2022/001495 від 01.08.2022.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішенням Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з цим позовом про їх протиправними та скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі - МК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, п. 1 ч. 6 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно зі ст.ст. 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами 1 -2 ст. 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту)

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із процитованих норм видно, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність в поданих декларантом документах розбіжностей, наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Необхідність витребування додаткових документів, передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Частиною 5 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 55 МК України встановлено, що Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як встановлено судом, 16.12.2021 між ФОП ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір № 25, згідно з яким продавець продав, а покупець купив товар: віники сорго, країна походження: Турменістан, кількість: 26000 шт., ціна: 19500 доларів США.

В специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 25 від 16.12.2021 року) вказано назва товару: віники сорго, країна походження: Туркменістан, кількість: 26 000 шт., ціна: 19500 доларів США.

Продавцем Покупцю надано рахунок-фактуру № 25 від 16.12.2021 року відповідно до специфікації № 1.

Відповідно до Інвойсу № 25 від 16.12.2021 продавцем та покупцем була узгоджена номенклатура, ціна та кількість Товару. Загальна кількість товару склала 26000 шт. загальна вартість товару 195000 дол. США.

02.07.2022 року Покупець та Продавець уклали додаткову угоду № 1 до договору № 25 від 16.12.2021 року, в якій: змінили п. 3.2 Договору в такій редакції: 3.2 загальна вартість Договору складає 17475 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) доларів США; у зв`язку із зміною кількості товару Специфікація № 2 є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди. Інші пункти залишаються без змін.

В специфікації № 2 (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 02.07.2022 року до договору № 25 від 16.12.2021 року) вказано назва товару: віники сорго, країна походження: Туркменістан, кількість: 23300 000 шт., ціна: 17475 доларів США.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем була подана до митниці електронна митна декларація №UА401020/2022/033776 від 01.08.2022.

При цьому, митна вартість товару за митною декларацією №UА401020/2022/033776 від 01.08.2022 була визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.

В той же час, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів видно, що митний орган дійшов висновку, що на момент митного оформлення, додані до ЕМД документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Зокрема в платіжному дорученні, яке підтверджує факт оплати, в полі «Призначення платежу» зазначено, що оплата була проведена за рахунок № 25 від 16.12.2021, в той час, як до митного оформлення був поданий рахунок №25 від 02.07.2022. Вказані розбіжності, на переконання митного органу дають привід припускати про існування ще одного рахунку на товар задекларований в ЕМД.

Перевіряючи такі доводи митного органу, судом встановлено, що відповідно до п. 2.1 договору №25 від 16.12.2021 термін доставки товару становить 30 днів після отримання 30 % депозиту від покупця.

В даному випадку, під час розгляду справи судом було встановлено, що в інвойсі за №25 від 16.12.2021 загальна вартість товару становила 19500 дол. США. 30% від вказаної в інвойсі вартості товару становить 5850 дол. США.

Таким чином, на виконання умов контракту позивачем продавцю було перераховано депозит в розмірі 30 % від визначеної в інвойсі від №25 від 16.12.2021 вартості товару.

В подальшому, 02.07.2022 року Покупець та Продавець уклали додаткову угоду № 1 до договору № 25 від 16.12.2021 року, в якій: змінили п. 3.2 Договору в такій редакції: 3.2 загальна вартість Договору складає 17475 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) доларів США; у зв`язку із зміною кількості товару Специфікація № 2 є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди. Інші пункти залишаються без змін.

В специфікації № 2 (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 02.07.2022 року до договору № 25 від 16.12.2021 року) вказано: Віники сорго, 23300 шт., Туркменістан 0.75 за шт., всього 17475,00 Доларів США.

Продавцем Покупцю надано рахунок-фактуру № 25 від 02.07.2022 року відповідно до специфікації № 2.

Коректна кількість та кінцева сума вказані в рахунку-фактурі №25 від 02.07.2022.

Отже, подальша оплата та поставка товару здійснювалась виходячи з кількості та ціни відображених в рахунку-фактурі №25 від 02.07.2022, в зв`язку з чим саме останній позивачем правомірно було подано до митного оформлення разом з ЕМД №UА401020/2022/033776.

Суд вважає обґрунтованими посилання представника позивача на те, що позивач не повинен нести відповідальності за повноту відомостей, відображених у декларації країни відправлення, адже її реквізити визначаються національним законодавством, а сам позивач не має жодного впливу на її оформлення.

При цьому, будь-яких інших обставин, які б свідчили про наявність у наданих позивачем документах розбіжностей, які б мали вплив саме на правильність визначення митної вартості, в оскаржуваному рішенні наведено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано до Вінницької митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митними деклараціями, у відповідності до положень частини 2 статті 53 Митного кодексу України, та які не містять розбіжностей, що могли вплинути на визначення митної вартості, оскільки надані позивачем документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованого товару.

При цьому, оцінюючи правомірність спірного рішення, суд вказує на те, що джерелом інформації про числове значення митної вартості є оформлена МД від 14.06.2022 №UА100380/2022/001758, за якою було випущено у вільний обіг товар «Мітли господарські з гілок сорго, 2 сорт - 3250 шт.", а саме 2,14$ за кг.

Однак, на думку суду, митна декларація від 14.06.2022 №UА100380/2022/001758 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, адже товар зазначений у МД від 14.06.2020 №UА100380/2022/001758 не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення відповідно до МД №UА401020/2022/033776 від 01.08.2022

До того ж вищезазначена декларація (на яку посилається відповідач) не розкриває умов поставки товару, його кількість, що безпосередньо впливає на митну вартість під час розмитнення товару.

Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена у постановах від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17, відповідно до якої рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

У свою чергу формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Аналогічну правову позицію висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11.11.2014 у справі № 826/18065/13-а.

Суд наголошує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що за наявності усіх визначених ч. 2 ст. 53 МК України документів, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару, а також беручи до уваги факт відсутності у відповідних документах (визначених саме ч. 2 ст. 53 МК України) розбіжностей, які б мали вплив на правильність визначення митної вартості, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для коригування заявленої позивачем митної вартості товарів за МД №UА401020/2022/033776 від 01.08.2022.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості №UA401000/2022/000034/2 від 01.08.2022 є протиправним та підлягає скасуванню, як наслідок слід скасувати й картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2022/001495 від 01.08.2022.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 4962 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В той же час, вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, положеннями ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі №520/1849/19.Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

В даному ж випадку, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 04.08.2022, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.08.2022, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 02.09.2022, платіжне доручення №1547 від 09.08.2022 про сплату гонорару в сумі 3969,60 грн., платіжне доручення №1698 від 31.08.2022 про сплату гонорару в сумі 11908,80 грн.

Таким чином, із долучених матеріалів слідує, що загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 15878,40 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи заперечення відповідача, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 15787,40 грн., на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат, понесених ним на правову допомогу адвоката в сумі 15787,40 грн. підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення таких витрат в сумі 8000 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів за № UA401000/2022/000034/2 від 01.08.2022.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2022/001495 від 01.08.2022.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні та понесені ним витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька митниця Державної митної служби України (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 43997544)

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: