Справа № 200/6987/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

03 лютого 2023 року Справа №200/6987/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б.., розглянувши матеріали заяви представника позивача Сакуна Віталія Анатолійовича в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі №200/6987/21 за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 18 травня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 18 травня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 травня 2021 року № 42 в частині не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01 травня 2020 року по 07 вересня 2021 року та до загального страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 08 вересня 2020 року по 15 лютого 2021 року, що дає йому право на отримання пенсії у розмірі, визначеної Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 травня 2020 року № 1495 «Про перерахунок пенсії у зв`язку із досягненням 15 років підземного стажу за ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, зокрема щодо наявності у ОСОБА_1 права на зарахування до його загального страхового стажу періоду його роботи з 01 травня 2020 року по 07 вересня 2021 року та до його загального страхового та пільгового стажу періоду його роботи з 08 вересня 2020 року по 15 лютого 2021 року, що дає йому право на отримання пенсії у розмірі, визначеному Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці". У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 35 коп.

Після набрання вказаним рішенням законної сили адміністративним судом оформлено та видано виконавчі листи.

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, в якій просить:

- поновити строк подання цієї заяви у зв`язку із труднощами у розумінні дій відповідача та імітацією ним фактичного виконання рішення суду;

- відстрочити сплату судового збору до ухваленні рішення та покласти судовий збір на відповідача;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі №200/6987/21;

- направити окрему ухвалу до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- направити дану ухвалу для відома у Пенсійний Фонд України.

Розглянувши заяву суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.

Так, згідно з положеннями п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, заявник за подачу такої заяви повинен надати документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, зокрема, справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 не є особою, якій передбачені пільги зі сплати судового збору при подачі адміністративного позову та заяв у порядку виконання судового рішення до суду відповідно до ст. 5 Закону України від «Про судовий збір».

Представник позивача просить суд звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даної заяви до суду аргументуючи це тим, що предметом позову є захист соціальних прав позивача на пенсію та зазначаючи, що в теперішній час позивач не працює, очікуючи виконання рішення та призначенні йому пенсії, а тому має труднощі у сплату судового збору, який був підвищений.

Вирішуючи питання про можливість задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору суд виходить з наступного.

Статтею 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Приписами пункту 3 ч. 1 статті 8 ЗУ «Про судовий збір» також передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір»).

Таким чином, основною умовою за якої може мати місце, зокрема, відстрочення сплати судового збору, - це майновий стан сторони, який повинен бути підтверджений достовірними доказами.

Клопочучи про відстрочення сплати судового збору, представник позивача посилається на скрутне матеріальне становище позивача.

З приводу наведеного суд зазначає, що самі по собі зазначені представником позивача обставини, не свідчать про можливість відстрочення позивачу сплати судового збору, оскільки останнє має місце лише за наявності/доведеності скрутного матеріального становища особи.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. ст.1,2 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно із яким, однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Згідно із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України "Про судовий збір"не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Kniat v. Poland", заява № 71731/01; п. 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland", заява № 73547/01).

Суд зауважує, що позивач до суду не представив жодних доказів на підтвердження того, що його майновий стан наразі є таким, що дійсно перешкоджає зверненню до суду, зокрема, відомостей про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

При цьому суд наголошує, що звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду. Питання про звільнення, відстрочення, розстрочення судового збору чи зменшення його розміру суд вирішує враховуючи майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується. Рішення суд ухвалює в кожному конкретному випадку на підставі поданих стороною доказів та наведених підстав.

У зв`язку із наведеним, враховуючи недоведеність того, що матеріальне становище позивача наразі є таким, що не дозволяє сплатити судовий збір за подання до суду даної заяви, враховуючи, що судом не знайдено інших підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, клопотання представника позивача щодо відстрочення сплати судового збору за подання цієї заяви задоволенню не підлягає.

Крім того, частиною 4 статті 383 КАС України визначено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Дослідивши документи, що додані до заяви, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з даною заявою у зв`язку з тим, що інформацію про виконання судового рішення позивач отримав з листів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.09.2022, від 22.11.2022, 06.12.2022.

Разом з тим, представник позивача просить суд поновити строк подання цієї заяви у зв`язку із труднощами у розумінні дій відповідача та імітацією ним фактичного виконання рішення суду, проте не обгрунтовуючи які ж самі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посприяли пропуску позивачем десятиденного строку звернення до суду із даною заявою.

Інших поважних підстав пропуску вказаного строку представником позивача не наведено.

З огляду на викладене заява представника позивача не відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383, ч.3-4 ст. 383 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі №200/6987/21 за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 18 травня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії - повернути заявникові.

Повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Повний текст ухвали складено і підписано 03 лютого 2023 року.

Суддя Христофоров А.Б.