Справа № 137/1277/22
Суддя: Желіховський В. М.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 137/1277/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голота О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літин адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
До Літинського районного суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому вказує, що 07.12.2022 відповідачем ухвалено постанову серії БАД №782621 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 127 КУпАП за те, що він порушив п.4,7 ПДР України, а саме на автошляху Яворів-Львів перейшов частину дороги у невстановленому місці, поза пішохідним переходом. Вказує, що винесена постанова є незаконною, так як ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. В обгрунтування позову вказує, що після зупинки працівниками поліції його автомобіля, він вийшов та разом з поліцейським рухався до їхнього службового автомобіля, який знаходився на іншій стороні дороги. Він разом з поліцейськими пройшов наявний в тому місці пішохідний перехід. Відповідач виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.121 та ст.122 КУпАП. Далі відповідачеві не сподобалось те, що він не визнає вини у вчиненні цих правопорушень і щоб він не «не був такий розумний» виніс постанову відносно нього ще за вчинення адміністративного правопорушення ч.1 ст. 127 КУпАП. В оскаржуваній постанові відповідач зазначає, що він пройшов частину дороги у невстановленому місці, проте ні п.4.7 ПДР, ні ч.1 ст. 127 КУпАП такого правопорушення не передбачає. Відповідальність передбачена за перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, а не частини дороги. Не кожна дорога є проїзною частиною. Крім того, відповідач, зазначив, що він пройшов у невстановленому місці, проте не вказав розмір цієї частини, яку слід рахувати порушенням ПДР. Водночас, рухаючись від свого автомобіля до службового автомобіля відповідача разом з відповідачем, він з узбіччя проїзної частини ступив на пішохідний перехід та зійшов з нього на протилежній стороні проїзної частини, зійшовши з узбіччя, де знаходився службовий автомобіль відповідача. Будь-який доказів передбачених ст. 251 про порушення ним вимог п.4.7 ПДР та вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП відповідач в оскаржуваній постанові не вказує. Зазначені обставини, кожна окремо та в сукупності стверджують про незаконність оскаржуваної постанови, а тому вона підлягає до скасуванню, а справа закриттю. Також просить стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді Літинського районного суду Вінницької області від 15.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та можливістю надання відповідачем відзиву на позовну заяву. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сільченко О.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача Головного Управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Відзиву до суду не надійшло. Ухвала в частині витребування доказів також не виконана, про причини невиконання суд не повідомлено. Згідно ч. 3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши адміністративний позов, враховуючи відсутність відзиву та доказів, надавши оцінку обставинам зазначеним у позовній заяві, суд приходить до наступних висновків. Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до п. 4.7 Правил дорожнього руху, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Відповідно до ч.1 ст.127 КУпАП непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Згідно з ст. 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Позиція щодо застосування норм права при розгляді справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а. За ч.2ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даній постанові встановлено, що оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості ( п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Проте, як вбачається з матеріалів справи, у оскаржуваній постанові в п. 7 «До постанови додаються» відсутні відомості про докази, які додаються на обґрунтування винесеної постанови та постанова не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації правопорушення. В порушення ч. 3 ст. 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення. Згідно з ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав. Дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме порушення п. 4.7 ПДР, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 782621 від 07.12.2022 через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП. Враховуючи те, що відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому позов слід задовольнити - скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Згідно з положенням частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, підлягає стягненню з Головного управління національної поліції в Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 496,20 грн. Керуючись ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Суддя: Желіховський Віктор Миколайович