Справа № 600/299/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

01 лютого 2023 р. м. Чернівці Справа №600/299/23-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна, до Управління освіти Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Управління освіти Чернівецької міської ради (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ Управління освіти Чернівецької міської ради від 05 грудня 2022 року №295-к про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей" з 06 грудня 2022 року за строковою трудовою угодою на період призначення за результатами конкурсного відбору переможця на дану посаду, але не довше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану за її згодою.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на те, що вона в Державному професійно-технічному навчальному закладі "Чернівецький професійний будівельний ліцей" займала і на даний час займає посаду заступника директора з виховної роботи.

Вказувала, що наказом Управління освіти Чернівецької міської ради від 18.06.2022 року №98-к на неї з її згоди покладено тимчасове виконання обов`язків за посадою директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей" з 22 червня 2022 року на час відсторонення від обов`язків директора ОСОБА_3 .

Однак, оскаржуваним наказом на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей" з 06 грудня 2022 року призначено ОСОБА_2 .

Вказаний наказ позивач вважає протиправним, виданим з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_2 призначено на посаду без дотримання кваліфікаційних вимог щодо цієї посади, які пред`являються до особи, що претендує на її заняття, та таким, що порушує її права та законні інтереси.

У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження в адміністративній справі за цим позовом, суд виходить з такого.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Відповідно до Закону України "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України "Про державну службу" та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов`язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує наказ Управління освіти Чернівецької міської ради від 05 грудня 2022 року №295-к про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей" з 06 грудня 2022 року за строковою трудовою угодою на період призначення за результатами конкурсного відбору переможця на дану посаду, але не довше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану за її згодою.

При цьому, визначаючи належність даного спору як публічно-правового, позивач вочевидь керувався лише суб`єктним складом осіб, до яких звернуті позовні вимоги - Управління освіти Чернівецької міської ради, а не власне самого характеру спірних правовідносин.

Дослідженням доданого до матеріалів позовної заяви статуту державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей", затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 26.11.2020 №1469 судом встановлено, що ліцей є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним закладом другого (базового) рівня професійної (професійно-технічної) освіти, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття робітничих кваліфікацій та профільної середньої освіти.

Згідно п. 1.2 Статуту професійний ліцей утворений та зареєстрований в порядку, визначеному законодавством, що регулює діяльність відповідного неприбуткового закладу (організації).

Згідно п. 6.1 Статуту професійний ліцей належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України, місцевого органу управління освітою відповідно до повноважень, визначених нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 6.2 Статуту безпосереднє управління професійним ліцеєм здійснює директор професійного ліцею, який призначається на посаду за результатами конкурсу шляхом укладення з ним контракту у відповідності до законодавства.

Із указаного вбачається, що у межах спірних правовідносин пов`язаних з організацією діяльності та управління Державним професійно-технічним навчальним закладом "Чернівецький професійний будівельний ліцей", Управління освіти Чернівецької міської ради діє саме як власник закладу (орган управління).

Таким чином, приймаючи оскаржуваний наказ від 05 грудня 2022 року №295-к про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей", Управління освіти Чернівецької міської ради, діяло не як суб`єкт владних повноважень, а як власник (Орган управління) даного закладу.

Отже, в даному випадку такий наказ не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника (органу управління) Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей" щодо організації діяльності та забезпечення керівництва такого закладу.

Разом із цим, суд також звертає увагу на те, що посада директора не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, а робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності. Особа, яка призначається на вказану посаду не є державним службовцем, не складає Присягу державного службовця, та відповідно, такій особі не присвоюється ранг державного службовця.

Таким чином, посада директора ліцею не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що робота позивача в державних закладах освіти, не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України.

Оскільки робота директором Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей" не є публічною службою - у даній справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження. Зазначений спір є виключно трудовим спором і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

При цьому, наявність у спірних правовідносинах сторони суб`єкта владних повноважень Управління освіти Чернівецької міської ради, не змінює правову природу спірних правовідносин, та не робить спір публічно-правовим, оскільки позивач не проходив публічну службу, а в спірних правовідносинах Управління освіти Чернівецької міської ради

відносно позивача не виконує функцій суб`єкта владних повноважень, а фактично є роботодавцем у трудових відносинах.

На думку суду, відповідач в правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Участь у справі сторони, яка є суб`єктом владних повноважень, як самостійна підстава, не може свідчити про наявність між сторонами публічно-правового спору, оскільки в даному випадку спір виник не з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження або ж звільнення з публічної служби.

Суд зазначає, що трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (частина перша статті 1 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України)).

Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

За приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами стосовно призначення третьої особи - ОСОБА_2 на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернівецький професійний будівельний ліцей", суд приходить до висновку, що спір не є публічно-правовим, а стосується трудових відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

З вищенаведеного слідує, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до пункту першим частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Частиною шостою статті 170 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суд роз`яснює позивачеві, що заявлений до розгляду спір може бути поданий і розглянутий місцевим загальним судом в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування наказу.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати позивачу.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш