Справа № 120/1218/22-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 січня 2023 р. Справа № 120/1218/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Слободян Ю.Ю.,

представника позивача: Сідлецької Ю.М.,

представника відповідача: Клінчикова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Головного управління ДПС у Вінницькій області

до: ОСОБА_1

про: стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у Вінницькій області (далі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач є платником податків і зборів і за ним рахується податкова заборгованість в загальній сумі 34607,56 грн., в тому числі: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - 31873,34 грн. (основний платіж), з орендної плати з фізичних осіб: 1367,82 грн. (основний платіж), 266,84 грн. (штрафні санкції) та 1099,56 грн. (пеня), яка в добровільному порядку не сплачена, у зв`язку із чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.05.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.05.2022 року представником позивача надано клопотання про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якого вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху виконані.

Ухвалою суду від 23.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Додатково зазначає, що заявлена сума податкового боргу є неузгодженою, оскільки податкові повідомлення-рішення, на підставі яких утворився податковий борг, він не отримував, декларації, які подав позивач до суду, як доказ узгодженої суми орендних платежів з фізичних осіб, ніким не підписані і не можуть слугувати належними доказами.

Представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Додатково зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких утворився податковий борг, направлялися на податкову адресу відповідача, яка була відома позивачу. Також зазначає, що у ГУДПС у Вінницькій області відсутні будь-які інші офіційні дані, які б свідчили про нову податкову адресу фізичної особи ОСОБА_1 , а сам відповідач не повідомляв про зміну адреси, всупереч вимогам Податкового кодексу України.

Стосовно доводів відповідача щодо невручення йому податкової вимоги, представник позивача зазначає, що до позовної заяви додано корінець податкової вимоги форми "Ф" від 17.02.2014 р. № 107-02. Податковий борг, який був станом на 17.02.2014р., не переривався, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 . Податкову вимогу було отримано 19.02.2014 р. за підписом бухгалтера ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Факт того, що ОСОБА_2 була бухгалтером ФОП ОСОБА_1 підтверджується звітністю, як подавалась в 2014 р., підписантом якої були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з доводами відповіді на відзив, відповідачем подано заперечення, в яких вкотре наголошено на тому, що сума податкового боргу є неузгодженою, у зв`язку із неврученням йому податкових повідомлень-рішень, які стали підставою для нарахування податкового боргу. Також відповідач зазначив, що ОСОБА_2 в нього ніколи не працювала бухгалтером, та не перебувала з ним, як з фізичною особою-підприємцем, у трудових відносинах.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обґрунтування позовної заяви та відповіді на відзив.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні, мотивуючі свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши усні пояснення сторін, з`ясувавши доводи письмових заяв по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідач перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області як платник податків та зборів і згідно з інтегрованою карткою платника за ним рахується податкова заборгованість в загальній сумі 34607,56 грн., в тому числі: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - 31873,34 грн. (основний платіж), з орендної плати з фізичних осіб: 1367,82 грн. (основний платіж), 266,84 грн. (штрафні санкції) та 1099,56 грн. (пеня), яка в добровільному порядку не сплачена.

Зазначена заборгованість утворилась в результаті не сплати нарахованих податковим органом сум грошового зобов`язання в частині податку на нерухоме майно, а також в результаті несплати грошових зобов"язань самостійно визначених відповідачем з податковій декларації з плати за землю та нарахованих податковим органом штрафних санкцій та пені. Податкова заборгованість підтверджується інтегрованою карткою платника податків, податковими повідомленнями-рішеннями № 0-0218 від 28.05.2021 р., №б/н від 06.11.2020 р., податковою декларацією з плати за землю, інтегрованою карткою платника податку.

Позивачем відповідно до вимог ст.59 ПК України сформовано податкову вимогу форми "Ф" №107-02 від 17.02.2014 р., яку було вручено уповноваженій особі ФОП ОСОБА_1 - бухгалтеру ОСОБА_2 , про що свідчить підпис останньої на корінці податкової вимоги про її отримання 19.02.2014 року.

Проте, податкова вимога залишилась без виконання, а сума податкової заборгованості в подальшому зросла.

Оскільки податковий борг добровільно відповідачем не сплачено, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись стосовно заявлених позовних вимог та надаючи оцінку запереченням відповідача, суд виходив з наступного.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків відповідно до п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями п.285.1 ст. 285 ПК України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п. 285.2 ст. 285 ПК України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

У відповідності до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. (п. 287.1 ст. 287 ПК України).

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ПК України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПК України).

Відповідно до положень п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що фізичні особи-підприємці - землекористувачі зобов`язані самостійно обчислювати суму орендної плати за землю у податковій декларації та подавати її до контролюючого органу у строк, визначений законом. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є відповідний договір. У випадку самостійної подачі платником податку декларації з плати за землю, грошове зобов`язання з орендної плати є узгодженим.

Як свідчать матеріали справи, між Теплицькою селищною радою в особі селищного голови Рудницького М.Й. (далі - Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (далі - Орендар) укладено договір оренди землі від 18.05.2007 року.

Відповідно до п. 1 Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для промислового використання, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка площею 1,1314 га.

На земельній ділянці заходяться об`єкти нерухомого майна комплекс будівель (п. 3 Договору).

Земельна ділянка передається в оренду разом з будівлями (п. 4 Договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 394832,35 грн. (п. 5 Договору).

Згідно з п. 8 Договір укладено на 49 років.

Орендна плата вноситься орендарем в розмірі 7896,65 грн. на рік та наступних формах: 2% від нормативно-грошової оцінки земель населеного пункту і становить в місяць 658 грн. 05 коп. (п. 9 Договору).

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно до 5 числа.

Судом встановлено, що відповідачем у відповідності до п. 286.2 ПК України 20.02.2014 року подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік як фізичною особою-підприємцем з розбивкою річної суми орендної плати рівними частками за місяцями ( а.с. 147 - 149 ).

Отже, податкове зобов`язання з плати за землю за 2014 рік є узгодженим, однак відповідачем вказане податкове зобов"язання не сплачено у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків станом на 31.12.2013 року за відповідачем рахувалась заборгованість з орендної плати з фізичних осіб в сумі 4298,51 грн ( 4181,20 - недоїмка, 117,31 - пеня ) ( а.с. 101 ).

Позивачем відповідно до вимог ст.59 ПК України сформовано податкову вимогу форми "Ф" №107-02 від 17.02.2014 р., яку було вручено уповноваженій особі ФОП ОСОБА_1 - бухгалтеру ОСОБА_2 , про що свідчить підпис останньої на корінці податкової вимоги про її отримання 19.02.2014 року.

Проте, податкова вимога залишилась без виконання, а сума податкової заборгованості в подальшому зросла.

Так, в період з січня 2014 року по грудень 2021 року за відповідачем рахується заборгованість з орендної плати за землю, яка не переривалась. Тобто, заборгованість з орендної плати за землю є триваючою і станом на 31.12.2021 року складала 30569,37 грн., що підтверджується даними інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 щодо орендної плати з фізичних осіб ( а.с. 101 - 115 ).

Відповідно до п. 59.1, 59.4, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому суд зауважує, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту його повного погашення за всіма видами податків та зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватись як кількістю, так і за видами податків. Проте, у разі зміни суми податкового боргу, зокрема його збільшення, нормами Податкового кодексу України не передбачено обов`язку контролюючого органу повторно формувати та вручати платнику податків податкову вимогу.

Верховний Суд викладав відповідні висновки, зокрема в постановах від 12.06.2018 року в справі № 810/2533/16, від 19.02.2019 року в справі № 818/1117/16, від 04.03.2019 року в справі № 2а-6053/11/10701, від 25.02.2020 року в справі № 1340/5767/18.

Отже, якщо податковий борг платника податків є триваючим нова податкова вимога, у разі збільшення суми боргу, такому платнику не надсилається (не вручається).

Як вже зазначено судом вище та свідчать матеріали справи, позивачем відповідно до вимог ст.59 ПК України уповноваженій особі відповідача - бухгалтеру Власюк О.В. вручено податкову вимогу форми "Ф" №107-02 від 17.02.2014 р., про що свідчить підпис останньої на корінці податкової вимоги про її отримання 19.02.2014 року.

Проте, вказана податкова вимога залишилась без виконання. При цьому, суд ще раз зауважує, що оскільки податкова заборгованість з орендної плати за землю є триваючою, то у контролюючого органу, у разі збільшення в подальшому суми податкового боргу, відсутній обов`язок щодо надсилання платнику податків нової податкової вимоги.

Разом з тим, одним із основних доводів відповідача щодо неправомірності нарахування суми податкового боргу є те, що податкова вимога вручена контролюючим органом не уповноваженій особі на її отримання, а саме ОСОБА_2 , яка зі слів відповідача, в нього ніколи не працювала бухгалтером, та не перебувала з ним, як з фізичною особою-підприємцем, у трудових відносинах.

Однак, вказані доводи судом оцінюються критично та спростовуються наступними доказами.

Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що між ОСОБА_1 та бухгалтером ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 07.08.2013 р. укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю № 9.

Згідно з п. 1 Договору він є безстроковим, що укладається на невизначений строк; невизначений термін, установлений за погодженням сторін з 07.08.2013 року.

Відповідно до п. 2 цього Договору працівник зобов`язується виконувати роботу бухгалтера, а згідно з п. 3 Договору фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника.

Вказаний договір зареєстрований 12.08.2013 року за № 9 Теплицьким районним центром зайнятості.

Трудовий договір розірвано сторонами 03.12.2018 року за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.

17.12.2018 року вказаний трудовий договір знято з реєстрації Теплицькою районною філією Вінницького ОЦЗ.

Крім того, відповідачем - ФОП ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого ( сплаченого ) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ( форму №1 ДФ ) за 1 квартал 2014 року, в якому зазначено головного бухгалтера ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як особу, яка працювала в штаті, та яка офіційно отримувала заробітну плату (ознака доходу «101»). Вказаний розрахунок подано в електронному вигляді за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Реєстраційний номер розрахунку від 13.05.2014 року (а.с. 167-168).

Крім того, податкова декларація з орендної плати за землю за звітний період 2014 рік, яка була подана відповідачем в електронному вигляді, підписана як ОСОБА_1 , як керівником платника податку, так і головним бухгалтером ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в електронному вигляді за реєстраційним номером від 20.02.2014 року (147-149).

Аналогічно подано та підписано звітність про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року ( форма №4Д ) ( а.с. 58 - 62 ).

Отже, суд констатує, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у 2014 році, як головний бухгалтер ФОП ОСОБА_1 , відповідно до покладених на неї трудовим договором обов`язків бухгалтера, вела бухгалтерський облік відповідача та була уповноважена на отримання податкової документації, в тому числі і податкової вимоги про сплату боргу.

Враховуючи викладене, податкова вимога форми "Ф" №107-02 від 17.02.2014 р., вручена податковим органом уповноваженій особі відповідача на ведення бухгалтерського обліку, однак залишилась без виконання без поважних на те причин.

Щодо доводів відповідача та його представника про те, що податкові повідомлення-рішення № 0-0218 від 28.05.2021 р., №б/н від 06.11.2020 р. відповідачу не вручались, а податкове повідомлення-рішення № 0-0218 від 28.05.2021 р. надіслано не за адресою місця реєстрації відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Суд наголошує, що сторонами не надано суду доказів оскарження в адміністративному або судовому порядку податкового повідомлення-рішення № 0-0218 від 28.05.2021 р., яким відповідачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в сумі 31890,48 грн, та № б/н від 06.11.2020 р., яким відповідачу нараховано штраф у розмірі 20% за порушення строку сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб.

Крім того, суд зауважує, що в рамках розгляду даної адміністративної справи відповідачем також не пред"являлося зустрічного позову щодо оскарження вказаних податкових повідомлень - рішень.

Надаючи оцінку доводам відповідача про неналежне, на думку останнього, направлення податковим органом вказаних податкових повідомлень - рішень ( а саме, що рішення № 0-0218 від 28.05.2021 р. направлене не за адресою місця реєстрації відповідача, та що в податковому повідомленні - рішенні № б/н від 06.11.2020 р. міститься підпис не відповідача - а.с. 13-14, 24 ) суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 18 червня 2018 року в справі №805/3284/17, в якій суд зазначив наступне.

Згідно з частиною другою статті 72 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо. При цьому питання правомірності застосованих контролюючим органом фінансових санкцій не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідний штраф застосовано, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Крім того, суд зазначає, що з згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 72 КАС України оскарження податкових повідомлень-рішень, на підставі яких, в тому числі, утворився податковий борг, що є предметом розгляду у даній справі (зокрема, доказів оскарження рішень податкового органу в адміністративному або судовому порядку), а також відсутність повноважень суду надавати оцінку вказаним рішенням податкового органу під час вирішення даної справи по суті, виходячи з меж заявлених позовних вимог та за відсутності зустрічного позову відповідача, приймаючи до уваги наявність в матеріалах справи належних доказів дійсності податкового боргу в загальній сумі 34607,56 грн, доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього вказаного податкового боргу є безпідставними та необгрунтованими.

У відповідності до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Беручи до уваги те, що заявлена до стягнення сума податкового боргу 34607,56 грн., у встановлені законодавством строки до бюджету не сплачена, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи, відтак суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати у цій справі у виді судового збору стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 34607,56 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот сім гривень 56 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .)

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна