Справа № 274/746/23
Суддя: Корбут В. В.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 274/746/23 Провадження № 2-а/0274/31/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.23 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд),

за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Бердичівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, представниками якого є Паламарчук Н.М. та Галіцька-Плисак А.М.,
доОСОБА_1
пропримусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Бердичівський відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області звернувся з позовом, у якому просить прийняти рішення про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України в країну громадянської належності російську федерацію, звернути це рішення до негайного виконання, прийняти рішення про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Позов обґрунтованим тим, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 перебуває на території України з порушенням вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Під час перебування на території України ОСОБА_2 був неодноразово засуджений за вчинення злочинів, на даний час відбуває покарання в виді позбавлення волі, строк відбуття покарання завершується 06.02.2023 р., є підстави вважати, що після звільнення він ухилятиметься від виїзду з території України.

ОСОБА_2 проти позову заперечив, посилаючись на те, що він в 2010 р. звертався з заявою про отримання виду на проживання в Україні, але йому не дали та про причини не повідомили. Він проживає дванадцять років на території України без документів. Він заперечує проти повернення до російської федерації, бо не знає, що буде там робити. Він навчався в Україні, жив. Навчався у м. Бердичеві у другій школі, коли померла його мати, сестра забрала його до російської федерації. У 14 років він отримав паспорт громадянина російської федерації, але зараз будь-яких документів він не має. Паспорт разом з іншими документами в нього забрала тітка, яка зараз перебуває в Іспанії.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новий Уренгой Тюменської області російської федерації та є громадянином російської федерації, про що зазначено у вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2021 р. у справі № 274/2361/17 (який набрав законної сили, проте який, як вбачаться з Єдиного державного реєстру судових рішень, було змінено ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18.01.2022 р. у частині, яка не стосується вказаних обставин), характеристиці на засудженого ОСОБА_1 від 16.01.2023 р. та заяві ОСОБА_2 від 20.01.2023 р., у якій також вказано, що він отримував паспорт громадянина російської федерації та проживає в Україні з 08.08.2010 р. (а. с.8 14, 15, 18).

Крім того, ці обставини підтвердив і сам ОСОБА_2 у судовому засіданні.

За період з 2011 р. по 2021 р. ОСОБА_2 був чотири рази засуджений до позбавлення волі (перший раз з іспитом строком) за вчинення злочинів на території України, за останнім вироком відбуває покарання, яке обчислюється з 25.01.2018 р., на даний час відбуває покарання у Державній установі "Райківська виправна колонія (№ 73), кінець строку покарання 06.02.2023 р., що підтверджується вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2021 р. у справі № 274/2361/17 (який набрав законної сили, проте який, як вбачаться з Єдиного державного реєстру судових рішень, було змінено ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18.01.2022 р. у частині, яка не стосується вказаних обставин) та характеристикою на засудженого ОСОБА_1 від 16.01.2023 р. (а. с.8 14, 15).

З наведеного випливає, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, перебуває на території України з 08.08.2010 р. або раніше.

Відповідно до статті 1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.1997 р., чинній та у редакції на момент в`їзду ОСОБА_1 на територію України, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2022 р. № 692 "Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з Російською Федерацією" припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, вчиненої 16 січня 1997 р. у м. Москві.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 р. № 150 (далі Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Підпунктом 1 пунктом 6 Порядку передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: передбачено, що, зокрема, строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну

Пунктом 8 Порядку встановлено, що заяви про продовження строку перебування на території України (далі заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували, що ОСОБА_2 у встановлений законодавством України строк звертався до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання з заявою про продовження строку перебування на території України.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б у відповідності до норм законодавства України надавали ОСОБА_1 право перебувати на території України (посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні, посвідка на тимчасове проживання тощо).

З листів ж шістнадцяти територіальних органів або підрозділів ДМС випливає, що ОСОБА_2 з такими заявами та за отриманням таких документів до них не звертався(а. с. 20 35).

Крім того, відсутність у ОСОБА_2 будь-яких документів, які стосуються громадянства та перебування на території України, підтверджується його поясненнями, наданими у судовому засіданні, а відсутність в його особовій справі будь-яких документів, що посвідчують особу, підтверджується довідкою б/н б/д Державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73) (а. с. 52).

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) визначено, що іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами першою та восьмої статті 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27.03.2014 р. № 68/262.

Судом не встановлено обставин, які б вказували, що на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Бердичівським відділом Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в Житомирській області прийнято рішення від 01.02.2023 р. про примусове повернення до країни погодження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (далі Рішення про примусове повернення від 01.02.2023 р.), яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 06.02.2023 р. (а. с. 4 5).

ОСОБА_2 отримав та підписав 01.02.2023 р. зазначене рішення, що підтверджується його підписами у рішенні, чим засвідчив, що зобов`язується не пізніше 06.02.20223 р. залишити територію України.

Докази оскарження Рішення про примусове повернення від 01.02.2023 р. до суду у матеріалах справи відсутні, представники Бердичівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області та ОСОБА_1 у судовому засіданні не повідомляли про оскарження цього рішення.

Таким чином рішення є чинним.

Частиною першою статті 31 Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_1 у відповідності до частини першої статті 31 Закону не може бути примусово повернутий (витворений) до російської федерації.

Відповідно до абзацу першого частини першої, частини восьмої статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як зазначалось раніше, Судом не встановлено обставин, які б вказували, що на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що він не має наміру повертатись до російської федерації.

Такі пояснення дають Суду обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання Рішення про примусове повернення від 01.02.2023 р.

Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що позов Бердичівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в частині вимоги про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 за межі території України в країну громадянської належності російську федерацію, підлягає задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Пунктом 1 частини першої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частиною одинадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З встановлених вище обставин випливає, що ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання рішення Суду про примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, існує ризик його втечі, в нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов в частині вимоги про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_2 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, строком на шість місяців, підлягає задоволенню.

При цьому Суд не вказуватиме у резолютивній частині рішення щодо затримання ОСОБА_2 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, строком на шість місяців, про поміщення того до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, як це просить Бердичівський відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у позові, оскільки ухвалення такого рішення не відноситься до компетенції Суду.

Прийняття рішення про розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, належить до компетенції територіального органу ДМС або органу охорони державного кордону, що випливає зі змісту абзацу першого пункту 6 Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17ю07.2003 р. № 1110(у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.2012 р. № 70): розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункті тимчасового перебування здійснюється адміністрацією такого пункту на підставі рішення територіального органу ДМС або органу охорони державного кордону згідно з актом, складеним пунктом тимчасового перебування та органом, який доставив іноземців та осіб без громадянства до пункту.

Пунктом 3 частини другої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Суд, зважаючи на заяву Бердичівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, звертає рішення в частині примусового видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 за межі території України в країну громадянської належності російську федерацію, до негайного виконання.

Керуючись статтями 241, 242 246, 288, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

1. Позов Бердичівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (Житомирська область, м. Бердичів, вул. Героїв України 67, ) до ОСОБА_1 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин російської федерації, відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі "Райківська виправна колонія (№ 73) за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, вул. Центральна, 1, відомості про РНОКПП на момент постановлення рішення у матеріалах справи відсутні) задовольнити.

2. Примусово видворити громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України в країну громадянської належності російську федерацію.

3. Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, строком на шість місяців.

4. Рішення в частині примусового видворення допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 03.02.2023 р. о 12:58.