Справа № 160/17502/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 лютого 2023 року Справа 160/17502/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича

за участі секретаря судового засіданні Дивнич Д.І.

представника позивача Ільченко І.В.

представника відповідача Ярмолич К.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення форми «ш» від 10.12.2018 року № , згідно з яким до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції у розмірі 10 458,25 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за землю;

визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17 520,06 грн та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити інформацію про пеню з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 ;

визнати протиправним та скасувати рішення начальника Західно-Донбаського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року про опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 , у податкову заставу;

зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30435538 від 22.02.2019 року про встановлення обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений на підставі рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року та Акту опису майна № /3/35 від 20.02.2019 року, шляхом подання заяви про припинення обтяження і виключення вказаного запису про реєстрацію податкової застави з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 08.11.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У матеріалах справи міститься клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано наступним. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 , за яким, на думку відповідача рахується податковий борг. Позивач в силу вимог п.99.1 ПК України як спадкоємець повинен виконати грошові зобов`язання померлої особи. Позивач зазначає, що строк звернення з позовом до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення становить 1095 днів з моменту отримання такого рішення. Ані позивач, ані ОСОБА_2 не отримував від відповідача оскаржуваного податкового повідомлення рішення, а тому строк звернення з даною позовною вимогою позивачем не пропущений. Під час оформлення спадщини позивачу не було відомо про існування податкового боргу, рішення про опис майна у податкову заставу та обтяження нерухомого майна з боку податкового органу. Позивач отримав податкові повідомлення рішення, податкову вимогу, рішення про опис майна у податкову заставу лише після застосування досудового врегулювання спору з відповідачем, а саме: після отримання листа від відповідача від 23.09.2022 року. Саме після отримання даної інформації від відповідача позивач може вважатися особою, яка є обізнаною про податковий борг та рішення про опис майна у податкову заставу.

Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду. Клопотання обгрунтовано наступним. Строк для окарження податкового повідомлення рішення становить 6 місяців з моменту, коди особа довідалася або повинна була довідатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивач як спадкоємець ОСОБА_2 повинен був довідатися про існування у спадкодавця податкового боргу у момент оформлення спадщини, оскільки податковий орган повідомляв листом від 29.08.2019 року № 99828/10/04-36-54-60 державну нотаріальну контору за місцем мешкання ОСОБА_2 про наявність у нього податкового боргу; нотаріус, який здійснював оформлення спадщини звертався до податкового органу з листом від 08.12.2020 року № 91/02-14 про зняття податкової застави для видачі свідоцтва про право на спадщину для позивача. Таким чином, позивач був обізнаний про існування податкового боргу та податкову заставу у 2020 році, однак з позовом до суду звернувся лише 01.11.2022 року.

Суд, дослідивши заявлене позивачем та відповідачем клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Суд під час вирішення питання про відкриття провадження у справі не досліджував питання строку звернення з позовом до суду.

З позовної заяви судом встановлено, що спір між позивачем та відповідачем виник стосовно скасування податкового повідомлення рішення, скасування пені, рішення про опис майна у податкову заставу та скасування податкової застави

Згідно вимог ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.01.2022 року у справі № 160/11673/20 процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Також Верховний Суд акцентував увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Таким чином, строк звернення з даним позовом до суду становить 6 місяців з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач пропустив строк звернення з позовом до суду.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняв спадщину, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності від 11.03.2020 року, від 05.02.2021 року, які містяться у матеріалах справи, у відповідності до яких позивач успадкував нерухоме майно.

Позивач був дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 01.07.1989 року.

Судом встановлено, що позивач до моменту звернення з даним позовом до суду застосував досудовий порядок вирішення спору з відповідачем, а саме: направив до відповідача да ДПС України листи.

ДПС України листом від 14.09.2022 року № 7056/б/99-00-13-04-09 та відповідач листом від 23.09.2022 року № 50271/б/04-36-13-08-11 повідомили позивача про існування податкового боргу у ОСОБА_2 та про відмову визнання податкових зобов`язань ОСОБА_2 безнадійним податковим боргом.

Таким чином, позивач саме з моменту отримання вказаних вище листів остаточно довідався про існування податкового боргу у ОСОБА_2 .

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач повинен був довідатися про існування податкового боргу та податкової заставки у ОСОБА_2 на момент прийняття спадщини, оскільки лист відповідача від 29.08.2019 року № 99828/10/04-36-54-60 та лист нотаріуса від 08.12.2020 року № 91/02-14 не були адресовані безпосередньо позивачу; відповідач не надав суду також доказів того, позивач був обізнаний про існування вказаних вище двох листів; також відповідач не надав суду доказів ознайомлення позивача нотаріусом у момент прийняття спадщини про існування у спадкодавця податкового боргу та податкової застави.

Окрім того, суд зазначає, що з 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, що також є поважною причиною пропуску строку звернення з позовом до суду.

Враховуючи право на звернення до суду, передбачене ч.1 ст. 5 КАС України, застосовуючи правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду та необхідність його поновлення.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск строку звернення з позовом до суду.

Керуючись ст. 121, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовом до суду з даним позовом.

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін