Справа № 200/4842/22
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Справа№200/4842/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу 452 о/с від 10.10.2022 року; поновлення на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції 1 Краматорського районного управління поліції з 11.10.2022 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2022 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на службі без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи. Задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача довідку про розмір середньоденної заробітної плати. Витребувано у Головного управління Національної поліції в Донецькій області довідку про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням, матеріали службового розслідування або обґрунтовані пояснення у разі їх відсутності.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Законом України від 24 лютого 2022 року N2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022"Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 Рекомендацій Ради суддів України, опублікованих 02.03.2022 року, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ 14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи». Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Враховуючи те, що станом на 31 січня 2023 року в Україні продовжує діяти воєнний стан, суд продовжує розгляд і вирішення справи в письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що з 07 листопада 2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області його було звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через службову недбалість) як капітана поліції - дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції 1 Краматорського районного управління поліції. Підставою звільнення є ухвала Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 року у справі 229/1406/20. Зазначив, що дана ухвала не має ніякого відношення до його звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», оскільки зазначеною ухвалою його було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження 1-кп/229/144/2022 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито. Спірний наказ 452 о/с від 10.10.2022 року вважає протиправним, просив задовольнити позов.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції до 10.10.2022, займана посада перед звільненням - дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. У 2019 році відносно позивача порушено кримінальне провадження за ч.1 ст. 366 КК України, а саме - внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів та видачу службовою особою завідомо неправдивих документів. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 у справі 229/1406/20 (провадження 1-кп/229/144/2022) клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності задоволено. На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження 1-кп/229/144/2022 за обвинуваченням ОСОБА_1 закрито у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області) від 10.10.2022 452о/с ОСОБА_1 відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) з 10.10.2022. Зазначив, що підстава закриття судом кримінального провадження відносно позивача є нереабілітуючою. Статтею 61 Закону № 580-VIII визначені обмеження, пов`язані зі службою в поліції, зокрема, не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав. Враховуючи зазначене, наказом ГУНП в Донецькій області від 10.10.2022 452о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 12 травня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 ), є особою, що претендує на поновлення на посаді в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області () у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Судом встановлено на підставі відомостей дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10.10.2022 року, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області у період з 07.11.2015 по 10.10.2022 року, а саме:

- на підставі наказу від 07.11.2015 року 14 о/с прийнято на службу до Національної поліції України;

- на підставі наказу від 10.10.2022 року 452 о/с звільнено зі служби в Національній поліції України.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 року у справі 229/1406/20 за наслідками кримінального провадження 1-кп/229/144/2022 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів та видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження 1-кп/229/144/2022 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 366 ч. 1 КК України закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

У даному кримінальному провадженні судом роз`яснено ОСОБА_1 , що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.10.2022 року 452 о/с «По особовому складу» за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 - дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції 1 Краматорського районного управління поліції з 10 жовтня 2022 року, без встановлення премії у жовтні місяці. Підставою зазначено ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 року у справі 229/1406/20.

Із зазначеним наказом позивача ознайомлено 10.10.2022 року.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для винесення відповідачем наказу 452 о/с від 10.10.2022 року про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність на підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 року 229/1406/20.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить з наступного.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантований захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин суд повинен з`ясувати або спростувати наявність факту або обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або наявність інших утисків прав та свобод позивача.

Поряд із цим, суд враховує, що обсяг судового контролю в адміністративних справах, визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд повинен з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 580-VIII (далі - Закон 580-VIII).

Приписами ч.1 ст.2 Закону 580-VIII визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною 1 ст. 6 Закону 580-VIII визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.17 та ч.1 ст.18 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Особа, яка вступає на службу до поліції, складає Присягу на вірність Українському народові, текст якої наведено у ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", та скріплює її власноручним підписом. Присяга покладає на працівника поліції всю повноту відповідальності за виконання ним службових обов`язків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, присяги особи рядового і начальницького складу, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створені необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків, повазі до честі і гідності, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, окрім іншого, зобов`язує особу рядового і начальницького складу: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

За змістом статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України За порушення службової дисципліни особи рядового і начальницького складу незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Положеннями статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність особи рядового і начальницького складу, що полягає в порушені ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством, а також у вчинені дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до особи, вина якої у вчинені дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

За приписами ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейського можуть застосовуватися такі види дисциплінарного стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до вимог статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

За приписами ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейського можуть застосовуватися такі види дисциплінарного стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 61 Закону України 580-VIII не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.

Згідно з статтею 77 Закону України 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Отже, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через службову невідповідність.

У свою чергу Законодавцем чітко не визначено поняття "службова невідповідність"; тим не менше, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.

Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Аналізуючи вказане, можливо зазначити, що підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто невиконання або неналежне виконання ним своїх службових обов`язків.

Крім того, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 08.08.2019 у справі 804/3447/17, від 29.05.2018 у справі 800/508/17, від 02.10.2019 у справі 804/4096/17, згідно яких застосування дисциплінарного стягнення є заходом дисциплінарного впливу, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не погребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Як вже встановлено судом, на підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 року у справі 229/1406/20, що судом при розгляді клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ст. 366 ч. 1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, роз`яснено останньому, що ця підстава для закриття кримінальної справи не є реабілітуючою.

Статтею 284 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, в свою чергу, класифікуються за відповідними критеріями.

Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.

До реабілітуючих належать три наступні підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є дійове каяття, примирення винного з потерпілим, передання особи на поруки, змінення обстановки, закінчення строків давності.

КПК України передбачає обов`язкову згоду особи на те, щоб кримінальне провадження щодо неї було закрито саме за підстави звільнення від кримінальної відповідальності.

Як зазначено в ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 16.09.2022 року у справі 229/1406/20, ОСОБА_1 не заперечував проти закриття кримінального провадження саме з цих обставин та доказів протилежного матеріали справи не містить.

Отже, суд звертає увагу, що п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України 580-VIII містить норми імперативного характеру, відповідно до яких подальша служба у поліції є неможливою. Підставою для звільнення поліцейського зі служби за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України 580-VIII є наявність обмежень, пов`язаних зі службою в поліції, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 61 Закону України 580-VIII, а саме позивач є особою, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач власними діями порушив Закон України "Про Національну поліцію", Дисциплінарний статут Національної поліції України, Правила етичної поведінки поліцейських, Присягу поліцейського.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач в спірних обставинах, які викладені в позові та досліджувалися судом в межах цієї справи, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а отже суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції в Донецькій області 452 о/с від 10.10.2022 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України 580-VIII (через службову невідповідність).

Щодо позовних вимог про зобов`язання поновити позивача на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції 1 Краматорського районного управління поліції в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Разом з тим, згідно п. 10 ч. 2 цієї статті суд також може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу 452 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за п.5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Національну поліцію» (через службову невідповідність) з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції 1 Краматорського районного управління поліції залишено без задоволення, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції 1 Краматорського районного управління поліції також не підлягають задоволенню, як похідні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 31 січня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова