Справа № 460/613/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 460/613/22 пров. № А/857/7152/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року у справі № 460/613/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Поліщук О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Рівненській області (далі позивач, ГУ ДПС у Рівненській області) звернулось до суду з позовом до Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач, апелянт) про стягнення податкового боргу, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в сумі 6770,41 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі положень Податкового кодексу України у відповідача виникла заборгованість по сплаті пені на загальну суму 6770,41 грн. у зв`язку з несплатою узгоджених грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями податкового органу, відтак, протягом визначених строків вказана заборгованість набула статусу податкового боргу, тому у платника податків виникає обов`язок сплатити суму податку в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 позов задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг до бюджету в сумі 6770,41 гривень та перераховано земельний податок з фізичних осіб в сумі 6770,41 гривень, на рахунок UA0017523, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), , одержувач: ГУК у Рівн. обл./Костоп.міс.тг./18010700.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просила Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 у справі №460/613/22 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апелянт зокрема вказала, що рішення від 21.03.2022 ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому рішення є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що дійсно у її власності перебувала земельна ділянка площею 0,2473 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:007:0314, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Однак, відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного територіального округу Дідовець А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №2258, земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_2 . Також звертає увагу суду на те, що позивач не могла отримувати податкові повідомлення-рішення, скеровувані контролюючим органом, оскільки з 06.09.2017 зареєстрована та проживає за іншою адресою, що підтверджується відміткою у паспорті.

Апелянт звернула особливу увагу на те, що сума боргу не може вважатися узгодженою, оскільки податкові повідомлення-рішення не скеровано за місцем реєстрації відповідача, ОСОБА_1 не є платником вказаного податку в розумінні законодавства, бо не є власником чи користувачем земельної ділянки. Крім того, згідно з заявою про зменшення позовних вимог, сума боргу, яка увійшла до предмету стягнення у даній справі, складається з нарахованої пені на несвоєчасно сплачені податкові зобов`язання ще за 2013-2014 роки. З врахуванням приписів Податкового кодексу України, строк звернення позивача з позовом про стягнення суми податкового боргу 1095 днів відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України сплив у 2018 році, а тому у 2022 року звертатися до суду із цим позовом з вимогою стягнути пеню є протиправним.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, судом першої інстанції встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 виникла на підставі винесених податкових повідомлень-рішень №«Ф» №-1716 від 23.05.2019, №3-1712 від 29.04.2020.

Суд також встановив, що ГУ ДПС у Рівненській області було сформовано та направлено відповідачу податкові вимоги форми «Ф»: № 1034-25-228 від 08.12.2014 на загальну суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями 4034,56 грн, № -1716 від 04.04.2019 на загальну суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями 14615,43 гривень та № 05-1712 від 29.04.2020 на загальну суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями 20607,20 гривень. В ці суми входила і несплачена пеня.

Однак, під час розгляду судом апеляційної інстанції, судовою колегією встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за даними ГУ ДПС у Рівненській області за відповідачем рахується податкова заборгованість з нарахованої пені в загальній сумі 6770,41 гривень.

Так, у заяві про зменшення позовних вимог від 15.02.2022 (а.с.36) позивач зазначив, що така складається з: 1. Нарахованої пені ІКП на борг мин.р. (ст. 129 ПКУ з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення корона вірусної хвороби (COVІD-19)) невизначений документ №AUTOPEN17 з 28.11.2013… на податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») № від 25.06.2013 3461,37 грн.; 2. Нарахованої пені ІКП на борг мин.р. (ст. 129 ПКУ з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення корона вірусної хвороби (COVІD-19)) невизначений документ №AUTOPEN17 з 30.01.2015 по… на невизначений документ № НОМЕР_1 від 01.09.2014 3309,04 грн.;

Також позивач у заяві від 15.02.2022 (а.с.36) вказує, що у зв`язку з несплатою узгодженої суми податкових зобов`язань в добровільному порядку ГУ ДПС у Рівненській області виставлено податкову вимогу форми «Ф»: №1034-25-228 від 08.12.2014 на загальну суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями 4034,56 грн., у тому числі пеня, яку направлено відповідачу та згідно з відміткою на повідомленні про вручення таку нею одержано.

У зв`язку з наявністю відповідного узгодженого податкового боргу, несплатою його ОСОБА_1 у добровільному порядку, на виконання своїх повноважень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу. Суд зокрема вказав, що податковий борг у відповідача виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання визначеного 29.04.2020 на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №-1716 від 23.05.2019, №3-1712 від 29.04.2020, а тому позивач звернувся з позовом про стягнення податкового боргу в межах строку визначеного статтею 102 ПК України та відповідно до вимог абз. 4 пункту 52-2 підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

З наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, заявлена до стягнення сума є узгодженою, станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу, тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Проаналізувавши зазначені висновки суду щодо задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи та прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до ст. 14 ПК України:

- грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 п. 14.1 ПК України);

- податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156 п. 14.1 ПК України);

- пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 14.1.162 п. 14.1 ПК України);

- податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 п. 14.1 ПК України).

Пунктом 15.1 ст. 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 54.5 ст. 54 ПК України).

Відповідно до підпунктів 129.1.1 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

У разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується (п. 129.2 ст. 129 ПК України).

Згідно з підпунктом 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті):

- у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

- у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

- у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

- при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

Нарахування пені, передбаченої підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, закінчується в день настання строку погашення грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами перевірки. Така пеня нараховується в день закінчення її нарахування за весь період заниження податкового зобов`язання, починаючи з дня, визначеного підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, по день закінчення.

Згідно з п. 129.4 ст. 129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Зазначений розмір пені застосовується щодо всіх платників та всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством (п. 129.5 ст. 129 ПК України).

Згідно з приписами ст. 131 ПК України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у відповідача виникла заборгованість по пені в сумі 6770,41 грн. за платежем: земельний податок з фізичних осіб.

Оскільки суд першої інстанції вказував про те, що податковий борг у відповідача виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання, визначеного 29.04.2020 на підставі податкових повідомлень-рішень № «Ф» №-1716 від 23.05.2019, № 3-1712 від 29.04.2020, суд апеляційної інстанції з метою з`ясування та уточнення природи та походження податкового боргу, у контексті викладеного, в ухвалі від 05.12.2022 витребував докази від позивача та, зокрема, зобов`язав надати інформацію щодо включення до суми податкового боргу ОСОБА_1 грошових зобов`язань за податковими повідомленнями рішеннями №-1716 від 23.05.2019, №3-1712 від 29.04.2020 (чи враховано такі до суми податкового боргу?), з зазначенням інформації щодо нарахування пені за такими податковими повідомленнями-рішеннями та її включення до суми боргу, що заявлений до стягнення (нараховано чи ні?; включено чи ні?).

Відповідно до клопотання ГУ ДПС у Рівненській області від 04.01.2023 за вх. № К-316/23 позивач ствердив, що з урахуванням відмови в частині позовних вимог такі податкові повідомлення-рішення (№-1716 від 23.05.2019, № 3-1712 від 29.04.2020) та пеня, що має нараховуватися на несвоєчасну сплату боргу за такими податковими повідомленнями-рішеннями, не є предметом спору у даній справі.

Відтак, колегія суддів враховуючи отриманні пояснення податкового органу вважає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином структуру податкового боргу, а тому відповідні висновки суду першої інстанції є поверхневими та не підтверджуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Судовою колегією встановлено, що нарахування пені, у зв`язку з несплатою якої утворився відповідний податковий борг, відповідно до інтегрованих карток платника податку (карток особового рахунку) за період з 2013 по 2019 роки (витребувано судом апеляційної інстанції відповідно до ухвали від 05.12.2022) за платежем: земельний податок з фізичних осіб, платник ОСОБА_1 розпочато у періоди:

1) з 28.11.2013 по 29.11.2019 на суму 3461,37 грн. у зв`язку з несплатою грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 25.06.2013;

2) з 30.01.2015 по 29.11.2019 на суму 3309,04 грн. у зв`язку з несплатою грошового зобов`язання за невизначеним документом №7029746 від 01.09.2014 (зокрема а.с.10 зворот).

При цьому судом апеляційної інстанції зі змісту вказаної інтегрованої картки встановлено, що 29.11.2019 зараховано кошти від відповідача у зв`язку зі стягненням в межах виконавчого провадження за платіжним дорученням №2693 від 28.11.2019 в сумі 7496,76 грн. З 29.11.2019 нарахування пені відповідачу припинено.

Особливу увагу слід звернути на те, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів оскарження відповідного податкового повідомлення-рішення, зауважень щодо нарахування пені, незгоди щодо періоду за який її нараховано тощо чи будь-яких дій відповідача щодо незгоди з такою пенею у адміністративному чи судовому порядку.

У контексті викладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає за доцільне вказати, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник тільки після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму пені у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Відповідно до підпункту 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Пунктом 102.1 ст 102 ПК України визначено строк давності 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак, з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податковий борг та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право повинно бути забезпечено і на стягнення пені, а саме протягом 1095 днів.

Зі змісту додаткових пояснень від 26.01.2023 та долучених до них документів судом також з`ясовано, що контролюючим органом вжито заходи щодо стягнення податкового боргу на підставі податкових повідомлень-рішень № від 25.06.2013 та №7029746 від 01.09.2014, зокрема шляхом примусового стягнення за рішенням суду.

Відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 07.09.2015 за позовом Костопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області до ОСОБА_1 у справі №817/2297/15 з відповідача стягнуто податкову заборгованість по земельному податку у сумі 7496,76 грн.

Вказана постанова набрала законної сили 23.10.2015.

На виконання вказаної постанови Рівненським окружним адміністративним судом 27.10.2015 видано виконавчий лист.

19.11.2015 контролюючий орган скерував вказаний виконавчий лист із заявою від 19.11.2015 для виконання до відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції.

Саме 29.11.2019 здійснено стягнення коштів з відповідача по земельному податку за відповідним виконавчим листом.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого земельного податку з фізичних осіб може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України, 1095 днів з 29.11.2019, що свідчить про своєчасне звернення ГУ ДПС у Рівненській області з цим позовом до суду та неможливість визнання відповідної заборгованості безнадійною. За таких обставин, покликання відповідача на пропуск строку на звернення до суду із цим позовом повністю спростовано в ході розгляду справи апеляційним судом.

Інші аргументи позивача щодо протиправності дій відповідача щодо звернення до суду з цим позовом не охоплюються предметом дослідження у цій справі, крім дослідження питання своєчасності звернення до суду із цим позовом, оцінку якому надано вище.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 08.12.2014 №1034-25-228 на суму 4034,56 грн., у тому числі пеня, яку отримано відповідачем.

Доказів оскарження чи скасування податкової вимоги у встановленому законом порядку суду не надано.

Оскільки відповідачем не було погашено узгоджені суми грошових зобов`язань, тому в силу п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ці суми набули статусу податкового боргу.

Вказана сума податкового боргу відповідача залишається не сплаченою.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За змістом положень п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 6770,41 грн.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже витрати позивача - суб`єкта владних повноважень зі сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом із відповідача стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) податковий борг до бюджету у сумі 6770 (шість тисяч сімсот сімдесят) грн. 41 (сорок одна) коп. та перерахувати земельний податок з фізичних осіб (18010700) в сумі 6770,41 гривень, на рахунок UA0017523, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), , одержувач: ГУК у Рівн. обл./Костоп.міс.тг./18010700.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 01 лютого 2023 року